Turid Rugaas

Tahání na vodítku

Jak mu předcházet
a jak ho psa odnaučit

Nakladatelství PLOT
Praha 2012

Tato kniha poprvé vyšla v roce 2008 v norštině v nakladatelství Canis pod názvem Hva gjør jeg når hunden drar i båndet?

Copyright © Turid Rugaas 2008

Photos © Turid Rugaas 2008

Translation © MVDr. Martina Načeradská, 2012

Copyright © Nakladatelství PLOT, 2012

ISBN 978‒80‒7428‒217‒1 (verze EPUB)

ISBN 978‒80‒7428‒218‒8 (verze MOBI)

ISBN 978‒80‒7428‒147‒1 (tištěná verze)

Obsah

Předmluva

Jak to všechno začalo…

Základní postup

Jak na to

Proč psi napínají vodítko?

Řešení problémů

Jaké jsou nejvhodnější pomůcky?

Jakým pomůckám se vyhnout a proč

Štěňata

Výcvik dospělého nebo staršího psa

Využití této techniky při cvičení skupiny psů

Vyžití této metody v každodenním životě

Kdy tuto techniku rozhodně nepoužívat

Proč nepoužívat negativní podněty

Učení prostřednictvím asociací

Rekapitulace

Shrnutí

Doporučení

Zamyšlení na závěr

Doporučená literatura

O autorce

O překladatelce

Předmluva

Někdy musím lidi obdivovat.

Před pár lety v zimě jsem měla studentku, která ke mně se svým psem dorazila dost neobvyklým způsobem. Plnou rychlostí se z kopce řítila majitelka, seděla přitom na zemi s nohama nataženýma před sebe a držela na vodítku velmi šťastného bernského salašnického psa, který doslova sršel chutí do života a s úsměvem od ucha k uchu a plácáním uší velmi rychle cválal směrem ke mně.

Majitelka tak nadšená nebyla a velmi se jí ulevilo, když pes zastavil. Absolutně neměla šanci udržet se na zamrzlé cestě vestoje, a proto dorazila tímto velkolepým způsobem.

Podobným lidem a jejich psům ráda pomáhám, aby se naučili zvládnout jakoukoli situaci, se kterou se setkají. To je hlavní důvod, proč miluji tuto metodu, kterou jsem se rozhodla používat při venčení psů na volném vodítku. Je to výborný způsob, jak lidem pomoci v klidu zvládat podobné situace.

Jak to všechno začalo…

Během let jsem se ptala frekventantů, kteří navštěvovali mé kurzy, co by chtěli naučit své psy. První odpověď na seznamu byla „chodit hezky na vodítku“. Další v pořadí bylo „přestat skákat na lidi“ , „přijít na zavolání“ a pak následovala spousta dalších věcí. Nicméně chodit hezky na vodítku s přehledem vítězilo. Není se čemu divit! Neznám nic otravnějšího, než je procházka se psem, který na vodítku táhne nebo se vrhá na psy či kola. Může to být i docela nebezpečné.

Jednou před pár lety bylo v zimě všude namrzlo. Bylo těžké už jenom udržet se na nohou, a zvládnout psa tahajícího za vodítko bylo prakticky nemožné. Často docházelo k pádům a zlomeninám. Tehdy se zrodil můj nápad vyvinout metodu, kterou by bylo možné naučit psy chodit na povoleném vodítku. Samozřejmě, že se psi mohou zapomenout, i když se něco dobře naučí – všichni občas zapomínáme a psi se v tomto od nás neliší.

Chtěla jsem najít laskavou metodu, takovou, která nebolí, neděsí nebo nestresuje psy – většina metod, které jsem do té doby poznala, zrovna moc jemné nebyly.

Ideální příležitost se mi naskytla o něco později, když jsem navštěvovala roční kurz pro instruktory na veterinární klinice v Groruddalenu poblíž Osla. Byli jsme požádáni, abychom si vybrali projekt, na kterém budeme rok pracovat. Jsem prakticky zaměřený člověk, a tak jsem si samozřejmě musela vybrat praktický projekt. Rozhodla jsem se vyvinout metodu jak vycvičit psa, aby hezky chodil na volném vodítku.

Ukázalo se, že je to velká zábava. Hledala jsem přes inzeráty „pokusné králíky“ a ihned jsem dostala 204 odpovědí od lidí, jejichž psi měli různé problémy s taháním na vodítku. Zastoupeny byly všechny věkové skupiny, plemena a typy psů se všemi možnými problémy s taháním. Nejmladší bylo čtyřměsíční štěně kolie a nejstarší byl čtrnáctiletý elkhund.

Aby byl projekt realizovatelný a abychom získali validní výsledky, musel mít trénink pevná pravidla. Pro lidi jsou statistická data důležitá a já potřebovala použitelné výsledky, na které bych se mohla odvolávat.

Jednoduše řečeno, chtěla jsem zkusit následující plán:

•
Budu ignorovat nežádoucí chování tak, že budu klidně stát, kdykoli bude pes táhnout za vodítko

•
Nebudu dělat nic, kromě toho, že budu psovi bránit v tahání za vodítko

•
Budu psa chválit a odměňovat ho za to, že jde klidně na vodítku.

Abychom získali průkazné výsledky, vybrali jsme si konkrétní úsek cesty a počítali jsme, kolikrát pes během chůze po tomto úseku napne vodítko. Tato metoda byla velmi jednoduchá a poměrně málo pružná – od té doby se vyvinula a byla modifikována, jak se zmíním později.

Každý pes, který se výcviku účastnil, měl vlastní graf, do kterého se od prvního do třicátého dne denně zaznamenalo, kolikrát zatahal na vodítku. Na konci jsme tak měli 196 křivek, jednu od každého psa, který výcvik dokončil. Byly si vzájemně tak podobné, že při promítnutí do jednoho grafu dávaly prakticky stejnou křivku.

Následně jsem grafy zprůměrovala a získala následující přehledy:

Během prvního dne někteří psi zatáhli více než 70×. Po třiceti dnech průměr na stejném úseku cesty klesl na jeden jediný případ zatáhnutí, a i ten byl téměř neznatelný.

Po dokončení tohoto výzkumu jsem si byla jistá, že jsem na správné cestě. Nicméně bylo nutné postup trochu upravit. Pro začátek bylo třeba ho zjednodušit, aby jím psi nebyli tak stresovaní a také aby bylo pro majitele snazší se jej naučit.

Krok za krokem jsem techniku rozvíjela, až jsem ji vybrousila do podoby, kterou užívám dodnes. Učila jsem ji po celém světě a jsem s ní spokojená. Je dostatečně jednoduchá, takže se ji s minimální pomocí a vysvětlením může naučit používat každý. Současně je natolik prostá, aby se ji rychle naučili i psi.

Někdy dostávám až tak nadšenou zpětnou vazbu, jako jsou výkřiky ve stylu: „Já prostě MILUJU, jak pracujete s vodítkem!“ To mně těší, jelikož to často znamená, že se i pes bude mít lépe.

Pojďme se nyní na tuto metodu podívat.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Tahání na vodítku.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.