© Michaela Pačová

© Fotografie: ČTK 2010 (Jan Kuděla, Otto Dlabola, Jaroslav Tatek, Ivan Minář, Roman Vondrouš, Peter Lázár, Stanislav Zbyněk, Michal Doležal, Stanislav Peška, Michal Kamaryt, Karel Kestner, Mikvald, Zdeněk Vávra, Igor Zehl, Tomáš Turek, Jozef Kubica, Judita Thomová, Tomáš Novák, Stanislav Mundil, Jiří Majstr, René Volfík, Dan Krzywoň, Dušan Dostál)

© Nakladatelství Petrklíč

ISBN 978-80-7229-250-9

LADISLAV

SMOLJAK

MILOVANÝ HEREC, SCENÁRISTA, REŽISÉR

A SPOLUOBJEVITEL

FIKTIVNÍHO ČESKÉHO GÉNIA

Michaela Pačová

Obsah

Úvod

Profil Ladislava Smoljaka

Odešel člověk, který pro pravdu žil

Bývalý matematik, fyzik a spoluzakladatel malého velkého divadla

Oblíbený a neokoukaný herec s velkým H

Natočil filmy, na které se nikdy nezapomene

Jeho scénáře měly vůni života a heřmánku

Intelektuál, který se zajímal o všechno – ani politika mu nebyla cizí

Dobrý kamarád do nepohody

Poslední rozloučení

Jak umělec viděl sám sebe

Co se o něm řeklo – výroky osobností

Závěr

Přehled díla - výběr

Použitá literatura a ostatní zdroje

Úvod

Kniha, již máte před sebou a na jejíž úvod právě nyní hledíte, vznikla především na přání mých dobrých přátel a známých, ctitelů Járy Cimrmana. Ale hlavně také proto, že Ladislav Smoljak si určitě zaslouží, aby se z jeho života a práce i takovouto formou drobné publikace uchovalo co nejvíce informací pro budoucí generace obdivovatelů jeho umění.

Jsem si vědoma, že o „fenoménu” Ladislav Smoljak určitě vyjde více knih, které budou psané z nejrůznějších úhlů pohledu, ať už půjde o monografii života a díla pana Smoljaka, nebo třeba jen o detailně propracované výběry děl s tematikou Járy Cimrmana. I přesto jsem se ale pokusila alespoň trochu nahlédnout do bohatého života a rozsáhlého díla tohoto umělce a posílit tak minimálně tvrzení, že um velkého režiséra, scenáristy a herce neunikl ani mladším generacím, k nimž patřím.

Poctivě jsem se snažila pochopit jeho dílo v celku a v souvislostech, přečíst a nastudovat mnoho stránek knih a ostatních materiálů. Pochopila jsem, že pan Smoljak byl působením tak všestranný, že ho nelze zařadit do jedné škatulky, jak je to u nás zvykem. Porozumět geniálnímu umělci totiž lze pouze skrze jeho umění. Byl osobností, která si žila po svém. Psal přenádherné scénáře, režíroval s citem a hrál s tak přirozenou lehkostí, že to nemá obdoby. Pro umění se narodil a s uměním v srdci tento svět také opouštěl. To je maximální láska, kterou může umělec svému oboru dát, ať už jde o herce, režiséra, scenáristu, hudebníka anebo výtvarníka.

Ladislav Smoljak byl proto právem označen za jednoho z největších českých umělců všech dob a kniha, do jejíhož čtení se nyní pravděpodobně pustíte, se snaží být minimálně dobrým průvodcem jeho tvorbou a také důkazem, že pan Smoljak byl velkou osobností, jež prožila neobyčejný život.

Do jaké míry se záměr zdařil, nechť již posoudí laskavý čtenář.

M.P.

Profil Ladislava Smoljaka

(Režisér, scenárista, herec, promovaný pedagog, významný cimrmanolog...)

Motto: „Nehraj, říkej text!”

(9. prosince 1931 Praha - 6. června 2010 Kladno)

Znamení horoskopu: Střelec

Oblíbená osobnost: Karel Čapek, Albert Einstein, Jacques Tati

Měl čtyři děti.

Velmi známý je syn David Smoljak (1959), jenž působí jako dramaturg a scenárista.

Ladislav Smoljak neměl rád hereckou improvizaci a cenil si naopak každého dobrého humoru.

V roce 1952 úspěšně ukončil středoškolské vzdělání maturitou na gymnáziu.

Téhož roku nebyl přijat na DAMU ve studijním oboru „režie”. Verdikt prý zněl: „Nevýrazná představivost, nedostatečná hloubka uměleckého chápání.” (Ladislav Smoljak, In: Taussing P.: Filmový smích Ladislava Smoljaka a Zdeňka Svěráka, s. 4)

Roku 1957 řádně ukončil studium Vysoké školy pedagogické, obor „matematika-fyzika”. Poté mu byl udělen titul „promovaný pedagog”. (Ladislav Smoljak byl jedním z těch, které zastihlo tehdejší univerzitní experimentování s udělováním titulu po úspěšném absolutoriu.)

Akademicky vzdělaný Ladislav Smoljak také přechodně působil na Fakultě technické a jaderné fyziky Univerzity Karlovy v letech 1956-58 jako odborný asistent.

Mezi roky 1958-60 stanul jako pedagog na jedenáctileté střední škole v Brandýse nad Labem.

V letech 1960-61 byl stále ještě daleko od svého skutečného niterného zaměření. Tehdy působil jako pedagog na Večerní škole pro pracující při Brandýských strojírnách a slévárnách. Zároveň se ovšem již rýsovala jeho první literární tvorba. Mezi léty 1960-61 psal recenze především na tehdejší televizní tvorbu. Jeho příspěvky nacházely své místo nejčastěji v periodikách Kultura a Kulturní tvorba. (zdroj: www.lsfd.cz)

Teprve rok 1963 mu přinesl významnější příležitost stát se redaktorem kulturní rubriky v časopise Mladý svět. Odtud byl již jen krok k pracovní pozici v nakladatelství Mladá fronta.

Jeho umělecká tvorba postupně přispěla k tomu, že se stal scenáristou Filmového studia Barrandov.

Dlouhá léta neúnavné práce již přinášela jasně hovořící výsledky.

Roku 1966 se stal jedním ze spoluzakladatelů Divadla Járy Cimrmana, imaginárního génia, který začal promlouvat ke svému obecenstvu. U zrodu zcela nově koncipovaného divadla stáli kromě Ladislava Smoljaka také jeho dva kolegové a přátelé - Zdeněk Svěrák a krátce Jiří Šebánek.

Roku 1967 mělo v Malostranské besedě slavnostní premiéru první představení - Akt. Následovala hra Vyšetřování ztráty třídní knihy a o rok později hra Domácí zabijačka.

Teprve, když Jiří Šebánek odešel, začal se Ladislav Smoljak na tvorbě Divadla Járy Cimrmana podílet se Zdeňkem Svěrákem dle svých představ. Tak vznikla například známá hra Hospoda na mýtince z roku 1969.

Rok 1968 mu přinesl i několik hereckých příležitostí. Významnými, byť drobnými úlohami se staly především postavy zvídavého novináře ze snímku Zločin v šantánu či o dva roky pozdější divadelní kritik ve snímku Pane, vy jste vdova!

Nezapomenutelná ovšem stále zůstává především postava pana Karfíka ve snímku Jáchyme, hoď ho do stroje! z roku 1974.

„Divadlo Járy Cimrmana působilo v Malostranské besedě do roku 1971, poté soubor přesídlil do Reduty, kde měla premiéru hra Cimrman v říši hudby - 1973.” (zdroj: www.fdb.cz)

Nelze zapomenout na rok 1980, ve kterém se objevil v komedii Vrchní, prchni! Mnohostranně nadaný umělec zde zazářil nejen jako režisér, ale zároveň i jako herec. Určil si drobnou roli Psovoda na horách.

V roce 1990 se Ladislav Smoljak stal umělcem na volné noze.

Jako filmový herec se naposledy objevil v malé roli Penzisty - v úspěšné komedii Zdeňka a Jana Svěrákových Vratné láhve z roku 2007.

Na divadelních prknech, „která znamenají svět”, stál naposledy 27. května 2010 v představení hry České nebe (Divadlo Járy Cimrmana).

Krátce nato byl hospitalizován v kladenské nemocnici, odkud se bohužel již nevrátil a nikdy nevrátí.

6. června 2010 prohrál víceletý boj s rakovinou a zemřel ve věku 78 let.

Životní pouť významného umělce tak došla po usilovném boji se zákeřnou nemocí definitivního ukončení.

Nejdůležitějším pro něj ovšem zůstalo umění, divadlo, na které myslel do poslední chvíle.

Tady vypadají jako ti nejposlušnější a nevinní studenti.

Odešel člověk, který pro pravdu žil

Zpráva o úmrtí známého umělce přišla se stejnou intenzitou jako onen příslovečný blesk z čistého nebe v lidovém rčení. Fakt, že pan Smoljak na tom v posledních dnech nebyl se svým zdravím nejlépe, byl všeobecně znám, ovšem jeho skutečně kritický stav znal jen nejbližší okruh přátel a rodiny. Hrdý umělec si totiž nepřál, aby ho choroba jakkoliv vzdalovala od milované práce a ovlivňovala tak jeho věrné a široké publikum. Chtěl být stále takovým, jakého jsme ho znali a jakého si ho také ve svých srdcích budeme navždy pamatovat. Zákeřnou chorobu nechtěl posilovat úvahami, „co by, kdyby”, a své umění proto předával stále dál, ve stejné intenzitě, patosu a zanícení do poslední chvíle. Vyznával totiž myšlenku, že umělecké dílo je nejživější a nejautentičtější pouze se svým tvůrcem...

Nejznámějším a nejslavnějším dílem spojeným se jménem Ladislava Smoljaka, Zdeňka Svěráka a Jiřího Šebánka je postava fiktivního génia Járy Cimrmana a následné vytvoření Divadla Járy Cimrmana jakožto pocty této zvláštní postavě, jež se stala jednou z hlavních dominant historie českého národa, a především české kultury. Podle slov samotného umělce nevěřil prý dlouhá léta nikdo v pozitivní

Kdo by neznal tuto scénu z filmu Marečku, podejte mi pero - 1976.

ohlas k takto smyšleným hrám postaveným na základě jakési éterické bytosti: „Když jsme před těmi čtyřiceti lety začali, nebylo moc těch, kdo v nějakou delší perspektivu věřil. Například Karel Šiktanc po naší hře Akt poznamenal, že nápad je to dobrý, ale stačí ještě tak na jednu dvě hry další, víc ne,” uvedl v roce 2008 pro Lidové noviny svou vzpomínku Ladislav Smoljak. A přece se právě nejvíce nedůvěryhodné dílo nakonec spolu se svými tvůrci stalo unikátním fenoménem jedné epochy. Není proto divu, že se po nynějším náhlém odchodu Ladislava Smoljaka začalo ihned živě hovořit především o dalším osudu divadla Járy Cimrmana. Na jednoho dne předpokládanou situaci ostatně sám umělec v jednom ze svých interview reagoval ve smyslu, že cimrmanovská scéna skončí pravděpodobně po odchodu obou autorů, tedy uměleckého dua Svěrák-Smoljak.

Dílo Ladislava Smoljaka se však v žádném případě neomezuje pouze na hry vztahující se k osobnosti Járy Cimrmana. Jde především o rozsáhlou a kvalitativně velmi zdařilou tvorbu pro oblast českého filmu, ať už vynikající režijní, či hereckou. Všechna díla tohoto věhlasného umělce přitom obsahují jistého společného jmenovatele. Je jím pravda a snaha o pravdivý obraz. Ladislav Smoljak byl totiž skutečně člověkem, o němž můžeme s čistým svědomím konstatovat, že žil pro pravdu a reálný svět. Byl výsostným umělcem, a přesto se jeho tvorba nikdy neubírala cestami, které by koketovaly s fantaskními představami idealizovaného nereálného světa, bláznivých románků či jiných „sladkých” představ. Naopak. Tvorba tohoto umělce byla vždy plná humoru, něhy, pohlazení na duši, avšak vždy za cenu konstatace přesného odrazu reálného světa a toho, „jak to na něm chodí”. Jak sám říkal, přičemž stejného názoru byl i Zdeněk Svěrák, humoru s mírou by se mělo umět použít na vše, tedy i na to, co máme rádi, a nemělo by přitom jít o žádnou útočnou satiru ani o plytké děje bez života jako spíš o to, jak řešit aktuální problémy, radosti a starosti lidského světa, jak odlehčit divákovi v určité době a dokázat udělat dobrý vtip, a to i sám na sebe... A právě pro tento prvek byla

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Ladislav Smoljak.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.