Jack Campbell v nakladatelství

FANTOM Print

ZTRACENÁ FLOTILA

Neochvějný

Smělý

Odvážný

Chrabrý

Neúprosný

Vítězný

ZA HRANICÍ

Bitevník

Ochránce

Tanečník

Dvojník *

Leviatan *

* Připravujeme

JACK CAMPBELL

TANEČNÍK

FANTOM Print

2015

Copyright © 2013 by John G. Hemry

Translation © Jiří Matyskiewicz

Cover © Michael Komarck

ISBN 978-80-7398-725-1 (ePub)

ISBN 978-80-7398-726-8 (mobi)

www.fantomprint.cz

www.facebook.com/fantomprint

Robertovi, mému mladšímu bratrovi, který se pokaždé dokázal postavit na nohy, i když ho život srazil na kolena. Byl z nás ten nejsilnější. A Debbie K., jeho ženě, která mu dávala vždy, to co potřeboval, zůstala po jeho boku a navždy bude patřit do naší rodiny.

S. jako vždy

PODĚKOVÁNÍ

Za mnohé vděčím svému agentovi Joshuovi Bilmesovi za jeho inspirující návrhy a asistenci a své redaktorce Anne Sowardsové za podporu a redakční práci. Také děkuji Catherine Asaro, Robertu Chasemu, J. G. „Huckovi“ Huckenpohlerovi, Simche Kuritzky, Michaelovi LaViolette, Aly Parsonsové, Budovi Sparkhawkovi a Constance A. Warnerové za jejich návrhy, komentáře a doporučení.

PRVNÍ FLOTILA ALIANCE

ADMIRÁL JOHN GEARY, VELITEL

Druhá divize bitevních lodí

Galantní

Nepřekonatelný

Skvělý

Velkolepý

Třetí divize bitevních lodí

Neohrožený

Orion

Spolehlivý

Dobyvatel

Čtvrtá divize bitevních lodí

Válkychtivý

Odplata

Pomsta

Ochránce

Pátá divize bitevních lodí

Smělý

Odhodlanost

Nezpochybnitelný

Sedmá divize bitevních lodí

Kolos

Rozhodný

Amazonka

Sparťan

Osmá divize bitevních lodí

Neúprosný

Odveta

Skvostný

Ohromný

První divize bitevních křižníků

Inspirace

Impozantní

Geniální (ztracen v soustavě Čest)

Nesmiřitelný

Druhá divize bitevních křižníků

Leviatan

Drak

Neotřesitelný

Chrabrý

Čtvrtá divize bitevních křižníků

Neochvějný (vlajková loď)

Opovážlivý

Vítězný

Prchlivý

Pátá divize bitevních křižníků

Šikovný

Šestá divize bitevních křižníků

Proslavený

Neuvěřitelný

Neporazitelný (ztracen v soustavě Pandora)

Pátá divize útočných transportérů

Tsunami

Tajfun

Monzun

Bouře

První divize zásobovacích lodí

Titan

Tanuki

Kupua

Domovoj

Druhá divize zásobovacích lodí

Čarodějnice

Džin

Alchymista

Kyklop

Třicet jedna těžkých křižníků rozdělených do šesti divizí

První divize těžkých křižníků

Třetí divize těžkých křižníků

Čtvrtá divize těžkých křižníků

Pátá divize těžkých křižníků

Osmá divize těžkých křižníků

Desátá divize těžkých křižníků

Padesát pět lehkých křižníků rozdělených do deseti eskader

První eskadra lehkých křižníků

Druhá eskadra lehkých křižníků

Třetí eskadra lehkých křižníků

Pátá eskadra lehkých křižníků

Šestá eskadra lehkých křižníků

Osmá eskadra lehkých křižníků

Devátá eskadra lehkých křižníků

Desátá eskadra lehkých křižníků

Jedenáctá eskadra lehkých křižníků

Čtrnáctá eskadra lehkých křižníků

Balestra ztracena v soustavě Čest

Sto šedesát torpédoborců rozdělených na osmnáct eskader

První eskadra torpédoborců

Druhá eskadra torpédoborců

Třetí eskadra torpédoborců

Čtvrtá eskadra torpédoborců

Šestá eskadra torpédoborců

Sedmá eskadra torpédoborců

Devátá eskadra torpédoborců

Desátá eskadra torpédoborců

Dvanáctá eskadra torpédoborců

Čtrnáctá eskadra torpédoborců

Šestnáctá eskadra torpédoborců

Sedmnáctá eskadra torpédoborců

Dvacátá eskadra torpédoborců

Dvacátá první eskadra torpédoborců

Dvacátá třetí eskadra torpédoborců

Dvacátá sedmá eskadra torpédoborců

Dvacátá osmá eskadra torpédoborců

Třicátá první eskadra torpédoborců

Zaghnal ztracen v Pandoře

Plumbatae, Bolas, Bangalore a Kropáč ztraceny v soustavě Čest

Mušketa ztracena v soustavě Midway

NÁMOŘNÍ PĚCHOTA PRVNÍ FLOTILY

GENERÁLMAJOR CARABALIOVÁ, VELITELKA

3000 mariňáků na útočných transportérech a rozdělených na detašované jednotky na bitevních lodích a křižnících.

JEDNA

Admirál měl špatný den. A když má admirál špatný den, nikdo nechce přilákat jeho pozornost.

Prakticky nikdo.

„Stalo se něco zlého, pane admirále?“

Admirál John „Black Jack“ Geary, který se právě rozvaloval ve velitelském křesle na můstku aliančního bitevního křižníku Neochvějný, se narovnal a naštvaně se zadíval na kapitánku Táňu Desjaniovou. „To se ptáte vážně? Jsme neskutečně daleko od Aliance, Syndikové nám pořád tropí spoustu problémů, moje válečné lodě jsou rozstřílené skoro na kusy z toho, jak jsme se museli probojovat přes území enigem a záv, jen abychom bojovali i tady. Ta válečná loď, kterou jsme sebrali závám, je neskutečně cenná, ale taky je to totální magnet na potíže a celou flotilu zdržuje. Nemám tušení, co se děje doma v Alianci, ale všechno naznačuje, že to není nic dobrého. Zapomněl jsem na něco? Ach, ano, moje vlajková kapitánka se mě právě zeptala, jestli se stalo něco zlého!“

Desjaniová sedící v kapitánském křesle vedle něj jen přikývla a klidně se na něj dívala. „Ale kromě toho všechno v pohodě?“

„Kromě toho?“ Neměl daleko k tomu, aby vybuchl, ale ona ho znala lépe než kdokoli jiný. Kdyby se nedokázal ovládat, jeho zodpovědnosti by ho už dávno dohnaly k šílenství, takhle mu to ale jen přišlo opravdu absurdní. „Jo. Kromě toho je všechno v pohodě. Jste úžasná, kapitánko Desjaniová.“

„Snažím se, pane admirále.“

Posádka na můstku viděla, jak se spolu baví. Všichni věděli, jakou má admirál náladu, ale neslyšeli, co přesně si říkají. Proto hlas poručice Castriesové kromě naléhavosti nepostrádal i jistý náznak obav, když oznámila na celý můstek Neochvějného: „Z brány vylétá válečná loď!“

Bojové systémy spustily poplašné signály a Geary se narovnal ve svém křesle. Zamračený výraz, kterého si sám nebyl vědom, rychle mizel, jak se admirál soustředil na displej před sebou a ikonu brány hypersítě vznášející se na okraji sluneční soustavy Midway, téměř dvě světelné hodiny daleko od oběžné dráhy Neochvějného a zbytku alianční flotily.

„Další syndický těžký křižník,“ poznamenala zklamaně Táňa. „Nic vzrušujícího…“ Zarazila se a zamračila se na svůj displej. „Anomálie?“

Geary na svém displeji uviděl stejné informace získané senzory flotily, jež byly schopné na nově dorazivším křižníku i přes vzdálenost dvou světelných hodin rozeznat sebemenší detaily. Geary cítil, jak mu v žilách proudí adrenalin, i když si jeho mozek uvědomoval, že vidí něco, co už proběhlo. Uběhly dvě hodiny od chvíle, kdy křižník opustil bránu, ale světlo nesoucí informace o události se teprve v tuto chvíli dostalo k Neochvějnému, vlajkové lodi první flotily Aliance. Vše, co měly během dalších dvou hodin senzory odhalit, se už odehrálo, ale i tak měl Geary vždy pocit, že sleduje současně probíhající události. „Přivařili si k trupu nákladní moduly a systémy pro podporu života,“ poznamenal.

„Čili spousta pasažérů,“ zamumlala Desjaniová. „Výsadek na obsazení místních stanic?“

To bylo možné. Midway se před několika měsíci vzbouřila, svrhla těžkou ruku Syndikovaných světů a vyhlásila nezávislost. Syndikované světy se po porážce ve válce s Aliancí pomalu rozpadaly, ale i když se vládě Syndikovaných světů rozbíhaly soustavy pod rukama na všech stranách, Midway byla příliš cenná, než aby Syndikové její ztrátu snadno přijali. Geary už nějakou dobu přemýšlel o tom, jaký další krok Syndikové zkusí, aby soustavu získali zpět pod svou kontrolu.

Ale než mohl odpovědět, zatvářila se Desjaniová překvapeně. „Zdrhá.“

A měla pravdu. Těžký křižník objevil malou syndickou flotilu číhající poblíž brány hypersítě a místo aby pozměnil kurz a připojil se k ní, zahájil prudkou obrátku a začal zrychlovat pryč.

„Neposlala je sem syndická vláda. Je to další uprchlík,“ řekl Geary. Nebyla by to první součást ozbrojených sil Syndikovaných světů reagující na chaotický rozpad syndické říše snahou najít si své vlastní místo, domov pro svou posádku. „Nebo patří místní vládě Midwaye?“

„Ne, pokud nám nelhali, když nám říkali, kolik mají lodí.“ Desjaniová se na chvíli odmlčela, ušklíbla a pak se pohrdavě rozesmála. „Slyšel jste, co jsem řekla? Přemýšlela jsem, jestli nám banda Syndiků řekla pravdu.“

Zbytek můstku se ke smíchu přidal. Syndikové říkající pravdu, to pro ně byla příliš absurdní představa.

„Midway se vzbouřila proti vládě Syndikovaných světů,“ upozornil ji Geary, i když osobně musel uznat, že smích byl oprávněný. Narazil na hrstku Syndiků, kteří s ním jednali poctivě, ale většina těch, s nimiž se setkal, zvlášť Syndikové na ředitelských pozicích, zjevně považovali pravdu za něco, s čím se dá operovat jedině v případě, že už neúspěšně vyzkoušeli všechny další možné alternativy.

„No tak si začernili bílé pruhy na zádech,“ prohlásila Desjaniová. „Znamená to snad, že to pořád není banda skunků?“

Neodpověděl jí. Bylo mu jasné, že ten argument automaticky uznají za pravdivý všichni, kdo ve flotile strávili celý život bojem proti Syndikům ve válce, která chování obou stran posunula pro Gearyho zpočátku nepředstavitelným směrem. Ale Syndikované světy na cestě k morálnímu dnu vždy vedly. Jejich vůdci neváhali použít cokoli, co by jim mohlo napomoct ve válce, již nemohli vyhrát, ale kterou odmítali prohrát, dokud Geary nerozdrtil jejich flotilu.

Velitel flotily Syndiků, jejich starý známý ředitel Boyens, zareagoval na přílet těžkého křižníku téměř okamžitě po jeho zaměření. Jediná bitevní loď tvořící jádro jeho flotily svou pozici nezměnila, ale většina eskort zamířila dolů na zakřivených vektorech směřujících k záchytu nového návštěvníka.

Desjaniová zavrtěla hlavou. „Posílá všech šest svých těžkých křižníků a všech devět lovců zabijáků? Zbytečně přehnané.“

„Víme, že Boyens je většinou opatrný,“ řekl Geary. „Nehodlá nic riskovat, a musí mít obavy, že by do situace mohli nějak zasáhnout místní.“

„Místní se k tomu těžkému křižníku nedostanou dřív než Boyens,“ opravila ho. „Pokud by ten křižník nebyl přetížený, možná by se mu podařilo uniknout. Takhle ale nemá šanci.“

Geary se zadíval na svůj displej. Bojové systémy na palubě Neochvějného dospěly ke stejnému závěru jako Desjaniová. Fyzikální povaha utkání nebyla nijak složitá, byla to jen otázka hmoty, zrychlení a vzdáleností. Křivky natažené vesmírem představovaly kurzy jednotlivých lodí a body na nich určovaly místa, v nichž budou na dostřel cíle jednotlivé zbraně na palubách pronásledovatelů. Nový těžký křižník při opuštění brány letěl rychlostí pouze nula celá nula pět světla, což bylo na válečnou loď celkem málo. Nejspíš měl v úmyslu šetřit palivo. I když už zrychloval maximální možnou měrou, doženou ho Boyensovy těžké křižníky dřív, než by se k němu mohla dostat nějaká pomoc. Boyensovy křižníky už překračovaly rychlost nula celá jedna světla a bezpochyby budou ve zrychlování pokračovat alespoň na nula celá dva světla. „Zajímalo by mě, co ten nový křižník veze, že museli připojit na trup další systémy životní podpory.“

„Další Syndiky,“ odpověděla Desjaniová bez zájmu.

„Další lidi prchající před Syndiky,“ řekl Geary. „Možná rodiny posádky toho křižníku.“

Sklopila pohled, kousla se do rtu a pak se na něj podívala. „Možná. Syndikové během války vyvraždili bezpočet rodin. Zabijí i tyhle. O takových věcech jsem musela dávno přestat přemýšlet, zvlášť když většinou nebyla jediná zatracená věc, kterou bych proti tomu mohla udělat.“

Ztěžka přikývl. Ať už se stalo cokoli, odehrálo se to před dvěma hodinami. Posádka křižníku a jejich rodiny nejspíš zemřely dřív, než světlo informující o příletu dorazilo k senzorům alianční flotily.

„Flotila Midwaye mění kurzy,“ oznámil operační důstojník na můstku. Malá skupina lodí patřících místní soustavě, složená z jednotek dříve věrných syndické centrální vládě, se nacházela na oběžné dráze pouze pět světelných minut od brány. V důsledku toho mohly lodě zareagovat na přílet nového křižníku téměř okamžitě. A když viděly, jak se těžký křižník pouští na útěk, rozhodly se do situace zapojit.

„Nemůžou se k tomu křižníku dostat včas,“ řekla Desjaniová profesionálně neutrálním hlasem. „A i kdyby to ty lodě stihly, má proti nim Boyens přesilu téměř tři ku jedné.“

„Proč se o to vůbec pokouší? Komodorka Marphissa si to dokáže spočítat stejně snadno jako my. Musí jí být jasné, že je to beznadějné.“

„Možná doufá, že se jí podaří pár syndických křižníků oddělit od ostatních a poškodit je. Ale pokud to opravdu zkusí, nejspíš přijde o polovinu svých vlastních lodí.“ Emocionální neutralita Desjaniové trochu zaskřípala, když se jí v hlasu objevil náznak frustrace a vzteku.

Geary sledoval odhadované trasy jednotlivých lodí měnící se podle toho, jak senzory aliančních lodí přeměřovaly rychlost a kurzy lodí Syndiků i Midwaye. Osamocený těžký křižník, který proletěl branou, v tu chvíli mířil na trase k jednomu z mnoha skokových bodů soustavy. Právě podle nezvykle vysokého počtu skokových bodů dostala soustava své jméno – Midway neboli Rozcestí.

Flotila Syndikovaných světů ředitele Boyense se nacházela jen několik světelných minut od brány, blíže k hvězdě a trochu nad branou. Její těžké křižníky a elzetka mířily k cíli na přímějších rychlejších křivkách, naplánovaných tak, aby zachytily prchající křižník dávno před tím, než by se mohl dostat do bezpečí.

A flotila tvořená dvěma těžkými křižníky, pěti lehkými a několika malými lovci-zabijáky patřících „Svobodné a nezávislé sluneční soustavě Midway“ vyrazila ze své vlastní pozice na pravoboku od Syndiků ve vzdálenosti pěti světelných minut.

Geary chápal Táninu snahu potlačit při sledování takové situace své emoce. Byli příliš daleko, než aby mohli jakkoli ovlivnit události probíhající u brány hypersítě. Ti, kdo měli zemřít, už byli mrtví. Ale tvářit se, že mu na tom nijak nezáleželo, bylo velmi těžké.

Pocítil nutkání vypnout svůj displej a raději nevyhnutelné dění nijak nesledovat. Maximálně mohl doufat, že prchající křižník před svým zničením poškodí pár Boyensových lodí a že aspoň část flotily Midwaye přežije svůj útok na mnohem silnější skupinu syndických křižníků a elzetek.

Ale i tak dál sledoval nevyhnutelné dění na displeji, přestože se mu z toho dělalo špatně. Byla to jeho práce.

„Co to sakra je?“

Neuvědomil si, že promluvil nahlas, dokud nezaslechl smích Desjaniové. V jejím hlase byl slyšet neochotný obdiv. „Midwayské lodě se nepokouší zachránit ten osamocený křižník. Ta jejich komodorka míří přímo na syndickou bitevní loď!“

„To je…“ Geary se zadíval na displej, kde se vektory midwayských lodí ustálily a mířily přímo na kolizní kurz s Boyensovou jedinou bitevní lodí, doprovázenou zbývajícími lehkými křižníky. „Co to dělá? Její lodě nemají šanci zničit tu bitevní loď, i když je většina eskort mimo dosah.“

„Podívejte se lépe, pane admirále,“ poradila mu Desjaniová. „Neměli šanci dostat se k tomu osamělému křižníku dřív, než ho Boyensovy lodě doženou. Ale mohou napadnout bitevní loď dřív, než Boyensovy lodě dorazí svou kořist a stačí se vrátit, aby bitevní loď chránily.“

„Boyens se přece nemusí ničeho bát. Možná ztratí pár lehkých křižníků, ale bitevní loď…“ Na syndické formaci se objevil jasný rudý symbol. Kolizní varování, neochvějně blikající u syndické bitevní lodě. Geary se zadíval na dvě odhadované smrtící křivky vedoucí od bitevní lodě ke dvěma elzetkům Midwaye. „Předkové, spaste nás. Myslíte si, že opravdu zkusí kamikadze nálet?“

Desjaniová si třela bradu a zamyšleně studovala displej. „Je to jediný způsob, jakým může ochromit nebo zničit Boyensovu bitevní loď. Jelikož jsou těžké křižníky a elzetka příliš daleko, může zbytek midwayských lodí chránit ta dvě elzetka před zbytkem syndických eskort. Mohlo by to fungovat. Je to ale šílená taktika.“

„Komodorka Marphissa je bývalá Syndička,“ poznamenal Geary. „Boyens o ní možná něco ví.“

„Myslíte to, že šíleně nenávidí syndické ředitele?“ zeptala se Desjaniová. „A tím pádem by mohla opravdu přikázat dvěma svým lodím, ať vrazí do Boyensovy lodě? Jo. Boyens by tohle o ní mohl vědět.“

Geary se zděšeně zadíval na displej. Bude muset sledovat, jak se dvě lodě zničí v naději, že ochromí syndické síly ve sluneční soustavě? „Moment. Něco mi tady nesedí. Předpokládejme, že komodorka opravdu bude chtít vrazit do té bitevní lodě. Nastavila by své lodě na kolizní kurz už teď?“

„Pokud není úplně blbá, a já jsem ochotná uznat, že není, neukázala by své karty tak brzo, pokud by opravdu chtěla udělat kamikadze nálet.“ Desjaniová se znovu obdivně zasmála. „Je to bluf. Boyens si nemůže dovolit riskovat, že o svou jedinou bitevní loď přijde. Ale stejně tak si nemůže být jistý, že ta elzetka zastaví jen se svou zbývající eskortou. Takže, co bude muset udělat?“

„S trochou štěstí jedinou bezpečnou věc,“ řekl Geary a zadíval se na syndické křižníky a elzetka pronásledující osamělý křižník, stále prchající s maximálním možným zrychlením, jakého byla přetížená loď schopná.

S ohledem na časové prodlevy panující i při komunikaci na relativně krátké vzdálenosti počítané na světelné minuty to trvalo skoro deset minut, než se trasy šesti těžkých křižníků a devíti elzetek vyslaných Boeynsem na lov začaly rychle měnit. Všech patnáct syndických lodí se obrátilo a začalo zrychlovat směrem zpět ke své bitevní lodi.

„Syndikové vzdali snahu o dostižení nového křižníku,“ oznámila poručice Castriesová nevěřícně. „Flotila Midwaye pokračuje dál na kolizní trase se syndickou bitevní lodí.“

„Možná to nebyl bluf,“ řekla Desjaniová s pohledem na displej. „Jistí si budeme za dvacet minut.“

„Paní kapitánko?“ ozvala se Castriesová.

„Pokud chce flotila Midwaye zajistit bezpečí toho osamělého křižníku, budou muset udržovat svou hrozbu vůči bitevní lodi, dokud se syndické křižníky nedostanou za bod, kde už se nebudou moci vrátit zpět k pronásledování.“

Geary si byl celkem jistý, že komodorka Marphissa blufuje, ale i tak s narůstající nervozitou upřeně sledoval situaci, zatímco těch dvacet minut pomalu ubíhalo. Protože Táňa má pravdu. Z toho, co se nám podařilo o Marphisse zjistit, opravdu nenávidí syndické ředitele, kteří dřív ovládali její život. Je její nenávist tak silná, že jí dá přednost před svou povinností šetřit své síly? Syndičtí ředitelé jsou cvičení, aby případné ztráty při plnění svých úkolů ignorovali, a Marphissa se celý život učila u Syndiků.

„Dvacet minut uběhlo, paní kapitánko,“ poznamenala poručice Castriesová. „Osamělý křižník je v bezpečí, Syndikové už ho nedokáží dostihnout.“

Desjaniová beze slova přikývla. Pokud měla nějaké obavy, nedávala je na sobě znát.

Stejně nemohla ani ona, ani nikdo jiný na palubě ovlivnit to, co se odehrálo dvě hodiny v minulosti.

Dvacet jedna minut od okamžiku, kdy se syndičtí pronásledovatelé obrátili, zahájila flotila Midwaye širokou obrátku zpět na svou předchozí pozici vzdálenou pět světelných minut od lodí Syndikátu.

Geary poslední minutu zadržoval dech a až v tu chvíli se mohl znovu nadechnout. „Držela svůj kurz déle, jen aby znervóznila Boyense.“

„Nejspíš,“ souhlasila Desjaniová s úsměvem. „Je opravdu škoda, že je komodorka Syndička.“

„Bývalá Syndička.“

„Jo, jasně. Jednoho dne z ní možná bude docela slušná kapitánka.“

Geary beze slova přikývl. Od Desjaniové to byl neuvěřitelný ústupek a velká pochvala. Ale určitě nechtěla, aby na to někdo poukázal. „Boyens nás celou dobu provokoval a ukazoval nám, že ho nedokážeme vyhnat. Je fajn vidět, jak ho někdo takhle veřejně zostudil. Celá sluneční soustava viděla, co se stalo, jak se nechal převést a vymanévrovat.“

„To je pochopitelně fajn, ale nic to neřeší,“ zabručela Desjaniová.

„To ne.“ Bylo mu jasné, na co naráží. Přítomnost Gearyho flotily v soustavě bylo to jediné, co bránilo Boyensovi v ovládnutí Midwaye a jejím opětovném připojení k Syndikovaným světům. Technicky vzato byla sluneční soustava Midway pod kontrolou takzvané prezidentky a takzvaného generála, kteří dříve patřili mezi syndické ředitele. Ve skutečnosti byl v důsledku dostupné palebné síly místním vládcem Geary. Ale bez ohledu na zbraně jeho lodí měl Geary ruce při jednání se Syndiky spoutané mírovou smlouvou.

Jeho flotila se musela vrátit do Aliance, nacházející se daleko na druhé straně území Syndikátu. Kromě syndické flotily měl více důvodů, proč se tady zdržet po dokončení průzkumného letu přes území cizinců na hranicích lidmi ovládaného vesmíru. Alianční lodě musely vybojovat několik bitev a v jejich důsledku utrpěly značné škody. Pomocné zásobovací lodě doprovázející flotilu se svolením místní vlády doplnily své zásoby surovin těžbou asteroidů v Midwayi. Neustále ty materiály zpracovávaly na náhradní díly a opravu poničených bitevníků. Všichni lodníci vytrvale pracovali na opravách svých lodí.

Ale museli se dostat domů. Geary se zachmuřeně díval na svůj displej, kde se objevilo další kolizní varování, tentokrát u zajaté superbitevní lodě překřtěné na nejnovějšího Neporazitelného. Vedle superbitevníku vypadaly čtyři lidské bitevní lodě připojené k jeho trupu jako trpaslíci. Původní majitelé Neporazitelného, kteří dostali od lodníků přezdívku „závy“, zabijácké krávy, sice vypadali jako roztomilí plyšoví medvídci nebo kravičky, ale odmítali s lidmi komunikovat jinak než totálním bojem do posledního dechu. Závy viděly v lidech predátory a jelikož se vyvinuly ze stádních býložravců, odmítaly s predátory jakkoli vyjednávat. Neporazitelný obsahoval nespočet informací o závách i jejich technologii, čímž představoval dost možná tu nejcennější věc nacházející se kdekoli v lidském teritoriu. Čím dříve bude Neporazitelný bezpečně v opevněné alianční soustavě, tím klidnější Geary bude.

O kolizní varování se nicméně starat nemusel. Aktivoval ho pohyb šesti lodí, téměř dokonale hladkých ovoidů, poletujících mezi lidskými loděmi v soustavě jako hejno obratných ptáků mezi stádem neohrabaných buvolů. „Naše systémy jednou dostanou z Tanečníků infarkt,“ poznamenal Geary. Alianční lodníci nakonec začali cizincům říkat Tanečníci, protože dokonalou grácii, s jakou jejich lodě manévrovaly, nedokázal žádný člověk ani lidská automatická technika napodobit.

Nikomu nebylo jasné, jak dlouho budou Tanečníci čekat, než se lidé rozhodnou pokračovat v letu. Jelikož to byla jediná cizí rasa, která projevila přání s lidmi komunikovat, a také jediná rasa, která kdy lidem pomohla, místo aby na ně okamžitě zaútočila, musel Geary představitele Tanečníků dostat k alianční vládě co nejrychleji.

Ne všechny důvody k opuštění Midwaye a zahájení letu domů do Aliance byly viditelné. Morálka mužů a žen ve flotile, neviditelná a nehmatatelná, byla na velmi nízké úrovni. Bojovali dlouho a tvrdě a chtěli si konečně užít mír, který oficiálně mezi lidmi panoval. Chtěli strávit nějakou dobu doma u svých rodin. Ale domov, nebo spíše silné frakce ve vládě Aliance, měl z unavených bojovníků strach. Mezi politiky panovaly obavy ohledně loajality flotily a nákladů nutných na udržení válečných sil v provozu. Báli se toho, co udělá velký počet veteránů v ekonomice aliančních slunečních soustav, neschopných vzpamatovat se z válečných výdajů a útrap.

Aliance byla plná různých intrik. Geary nemohl vědět o všech, ani kolik jich je namířených přímo proti němu osobně. Netušil, kolik politiků je ochotných podlomit jednotu Aliance, a dopustit, aby se na aliančním území opakoval rozpad, který ničil pozůstatky Syndikovaných světů. Ale dokud byl tak daleko od Aliance, jak to jen bylo možné, a přitom ještě na lidském území, nemohl s těmi intrikami nic dělat.

Pokud tohle bylo vítězství, nechtěl si představovat, jak strašná by byla prohra.

Sledoval, jak se trasa prchajícího křižníku mění, nejspíš v reakci na nabídku pomoci vyslané flotilou Midwaye. Geary pořád nevěděl, jak se zbavit syndické flotily pod velením Boyense, aniž by porušil všechny podmínky mírové smlouvy uzavřené mezi Aliancí a Syndikovanými světy. Ale pokud by odletěl, aniž by se o Boyense postaral, potenciálně velmi cenní spojenci v Midwayi by mohli být pro Alianci navždy ztraceni. A bez přístupu k Midwayi by Geary také ztratil možnost kontaktu s tou částí galaxie, ve které se nacházeli Tanečníci.

O několik dní později Geary nervózně sledoval, jak hranatý trup nákladní lodě patřící Midwayi vklouzl mezi žraločí siluety aliančních bitevníků. Většina jeho zkušeností se syndickými náklaďáky během války se z větší části omezovala na mazané pokusy o poškození nebo poničení aliančních lodí za pomocí skrytých nebo improvizovaných zbraní. Při pohledu na další přesně stejný náklaďák mířící přímo mezi jeho lodě musel Geary bojovat s nutkáním přikázat jeho okamžité zničení.

Podíval se po Desjaniové a její vzteklý výraz mu prozradil, že má z blízkosti transportéru ještě menší radost než on.

„Potřebujeme jídlo,“ řekl Geary. „Už jsme syndické potraviny jedli a Midway má značné zásoby, jelikož fungovala jako centrální zásobovací uzel pro tuhle oblast syndického území.“

„Já vím!“ odpověděla Desjaniová. „Ale ty syndické dávky, které jsme předtím sebrali, byly zanechané na místě, protože Syndikové ty stanice opustili. Nemuseli jsme se moc bát, že ty potraviny budou otrávené nebo jinak poškozené.“

„Zdravotníci flotily a inženýři kapitána Smythe otestují ty dávky všemi testy, které lidstvo zná, abychom si byli jistí, že jsou bezpečné. Bez jedů, bakterií, virů, nanosystémů nebo dalších špinavých triků.“

„Fajn,“ odpověděla. „I když s ohledem na to, jak hnusně syndické dávky chutnají, stejně těžko poznáme, jestli se už nezkazily.“

„Jednu výhodu to má, v porovnání se syndickým jídlem naše vlastní dávky nechutnají zas tak špatně,“ prohlásil Geary a sledoval při tom, jak se alianční raketoplány napojují na průchody syndického náklaďáku, aby od něj mohly převzít náklad. Nezmínil další výhodu, která mohla snadno vyvolat podezření. Vláda Midwaye poskytovala Alianci potraviny zdarma, místo aby se pokoušela smlouvat o co nejlepší možnou cenu. Bylo mu jasné, že by vše bylo jinak, kdyby si místní zoufale nepotřebovali jakkoli Alianci zavázat, aby jim pomohla proti Syndikovaným světům, ale i tak to bylo nezvyklé, s ohledem na situaci běžně panující na území Syndikátu v podstatě nevídané.

Jeho displej mu říkal, že zdravotní personál se svým vybavením v doprovodu inženýrů a jejich skenerů zahájil první bezpečnostní kontrolu zásob.

Tiché zapípání upozornilo Gearyho na komunikační displej. Proč mi volá vyslankyně alianční vlády Viktorie Rionová právě teď? Stiskl tlačítko pro příjem hovoru a zadíval se na její obraz, který se mu zjevil po straně hlavního displeje.

Rionová, volající ze své kajuty na palubě Neochvějného, unaveně zamrkala a ukázala na displeji na midwayský náklaďák. „Ta nákladní loď přivezla něco neočekávaného.“

„Co to je?“ Ani se nesnažil nijak skrývat svůj hněv. Pokud si s ním Midway hodlala zahrávat, i přesto, co všechno flotila pro jejich lidi udělala…

„Myslím, že to není nic špatného. Jsou to dva zástupci generála Drakona. Použili soukromý komunikační kanál, kterým jsem předtím hovořila s prezidentkou Iceni.“ Rionová se pousmála. „Už jsem se jich ptala, jestli přiletěli žádat, abyste podpořil generála Drakona proti prezidentce Iceni. Trvají na tom, že kvůli tomu tady nejsou.“

„To je dobře. Žádnou takovou podporu by nedostali.“ Zabubnoval prsty do opěradla svého křesla a skepticky se na Rionovou zadíval. Měla právo vypadat unaveně, jelikož celý týden neustále vyjednávala s místní vládou, hádala se s ředitelem Boyensem a snažila se navázat detailnější komunikaci s Tanečníky. „Co chtějí?“ zeptal se Geary. „Co je tak tajného, že se sem museli připlížit osobně?“

„Je to něco, o čem chtějí jednat pouze s vámi. Osobně. Můžete bezpečně předpokládat, že jde o něco natolik citlivého, že nechtějí v žádném případě riskovat případné zachycení radiového hovoru.“

„Zatraceně.“ Geary se vztekle zadíval na ikonu náklaďáku na svém displeji. Sám si nedobrovolně ověřil, jak snadné bylo proniknout i do těch nejlépe zabezpečených systémů, takže nutnost utajování chápal. Ale… „Jen já sám? Nic takového. Na tom setkání s nimi bude se mnou minimálně jedna další osoba.“

„Já ne,“ řekla Rionová. „Nemůžu ani naznačit, že by Aliance nějak schvalovala cokoli, co Drakon navrhuje, dokud nebudu mít aspoň nějaké tušení, o co vlastně jde. Vezměte s sebou svou kapitánku. Má stejnou hodnost jako Drakonovi zástupci a má natolik vyvinuté ochranitelské reflexy, že by je měla alespoň zdržet, kdyby se o něco pokusili.“

„Neublížilo by vám, kdybyste někdy řekla jméno Táni Desjaniové nahlas,“ rýpl do ní Geary.

„Jak víte, že by mi to neublížilo?“ zeptala se Rionová s úsměvem, který mohl znamenat spoustu věcí a Geary nechtěl vědět víc ani o jedné z nich. „Budete muset vydat svolení, aby raketoplán přivezl Drakonovy lidi na palubu Neochvějného. Dobře se bavte.“

Po přerušení hovoru se Geary zadíval na Desjaniovou. Ta předstírala, že si komunikace nijak nevšimla. „Slyšela jste to?“

Zavrtěla hlavou. „Ne. Vaše pole pro ochranu soukromí to odřízlo. Co vám ta ženská chtěla?“

„Je tak těžké říct Viktorie Rionová?“ zeptal se, i když věděl, jak hloupý je to nápad.

„Ano. Ano, je.“

„Dobrá.“ Tuhle hádku neměl šanci vyhrát a tak místo toho zopakoval, co mu Rionová řekla. „Přikážu jednomu z raketoplánů, ať sem ty dva přiveze. Uvidíme, co nám chtějí.“

„Předkové, spaste nás,“ zamumlala Desjaniová a pak se obrátila ke svým důstojníkům. „Potřebuju mariňáckou stráž připravenou na boj v hangáru raketoplánů. Dále připravenou konferenční kajutu 4D576. Všechny chodby vedoucí od hangáru k té kajutě musí být až do odvolání naprosto prázdné.“

„Ano, paní kapitánko,“ odpověděla okamžitě poručice Castriesová.

Než se Geary s Táňou dostali k hangáru, už tam byli připravení mariňáci navlečení do kompletních bitevních zbrojí.

Desjaniová se při pohledu na ně usmála. „Výborně. Není nic lepšího než pár mariňáků, pokud chcete na Syndiky udělat dojem při osobním setkání.“

Zamířila do hangáru, kde raketoplán právě zaparkoval a čekal ještě s uzavřeným průchodem. „Otevřete,“ přikázala Desjaniová.

Výstupní rampa raketoplánu se sklopila a Geary k ní došel, aby nahlédl dovnitř.

Oba představitelé generála Drakona se na rampě objevili během několika sekund. Geary už je oba předtím viděl, stáli za generálem Drakonem během některých jeho zpráv. Muž a žena, oba v uniformě. Když k němu řízným krokem vyrazili, měl z nich těžko definovatelný pocit. Nevypadali nebezpečně, ale Gearyho instinkty ho varovaly, ať je nepodceňuje.

Koutkem oka si všiml, že mariňácká stráž lehce změnila svůj postoj, jak se vojáci chystali překazit cokoli, co by si dva návštěvníci troufli zkusit.

Gearyho nenapadlo, že může riskovat atentát rukama Drakonových vyslanců. Uvědomil si, že taková neopatrnost při osobním setkání se Syndiky, i bývalými Syndiky, je neodpustitelná. Alespoň že Táňu napadlo přikázat mariňáckou stráž.

„Plukovnice Morganová,“ prohlásila žena, jakoby mu to jméno mělo říct vše, co o ní kdy potřeboval vědět. Řekla to tak, jak by Geary mohl říct „Jsem Black Jack.“ Až na to, že on to nikdy nedělal. Žena vyzařující takovou arogantní kompetenci ho překvapila. Byla bezpochyby atraktivní, způsobem, jaký kdysi Gearymu naháněl husí kůži, a pohybovala se s podvědomou grácií někoho, kdo dlouhá léta cvičil tanec nebo nějaká smrtící bojová umění. Plukovnice Morganová přítomnost mariňáků ignorovala, jakoby na nich nijak nezáleželo, a Geary měl nepříjemný pocit, že kdyby ji Drakon vyslal, aby ho zabila, tak by ji při splnění rozkazu mariňáci pravděpodobně příliš nezdrželi.

„Plukovník Malin,“ řekl muž formálněji. Tvářil se rezervovaněji, uctivě, jako podřízený, ale zároveň z něj také vyzařovalo osobní přesvědčení, že žádný úkol pro něj není příliš těžký. Nevypadal ani zdaleka tak nebezpečně jako Morganová. Ale Gearyho instinkty tvrdily, že Malina nesmí podceňovat.

Z oficiálních hovorů si na generála Drakona udělal jistý názor. A k neoficiálním hovorům pochopitelně nedošlo. Geary ho považoval za profesionála. Ne zas tak odlišného od výše postaveného důstojníka Aliance.

Ale Drakon si tyhle dva držel jako své osobní poradce. Bylo to kvůli tomu, jak to fungovalo v Syndikovaných světech, nebo proto, že měl Drakon rád po ruce tak schopné a smrtící jedince?

Geary se snažil, aby na sobě nedal své myšlenky znát, a na představení odpověděl přikývnutím. Určitě věděli, kdo je, a tak jen pokynul směrem k Desjaniové. „Kapitánka Desjaniová.“

Musel by být slepý, aby si nevšiml, jak se Desjaniová, Malin a Morganová během krátkého představení navzájem beze slov přeměřují. Táňa ty dva sledovala stejným způsobem, jakým se dívala na ikony nepřátelské flotily. Zjevně si také uvědomovala, jakou hrozbu ti dva v sobě nesou.

Cesta do zabezpečené konferenční kajuty byla krátká a tichá. Mariňáci nic neříkali a chodby byly dle rozkazu Táni prázdné.

V kajutě Geary počkal, dokud za nimi Táňa nezapečetila vchod. Mariňáci zůstali venku, z čehož Geary neměl dobrý pocit. Pak se posadil a pokynul hlavou dvěma plukovníkům, aniž by jim nabídl místo. „Co je tak důležité, že musel váš generál poslat své dva osobní představitele? Co nemohlo být posláno zabezpečenou zprávou?“

Místo aby okamžitě odpověděli, zadívali se na Desjaniovou. Malin tázavě, Morganová vyzývavě. „Ta záležitost se týká pouze vás osobně,“ řekla Morganová.

„Takové máme rozkazy,“ dodal Malin a zadíval se na Morganovou s náznakem podrážděnosti. „Doufám, že to chápete, pane admirále.“

Geary se rozvalil v křesle a schválně zdůrazňoval, že nemá žádné obavy a že si je svou autoritou jist. „Je vám snad jasné, že si na své vlajkové lodi nenechám nic rozkazovat. Kapitánka Desjaniová je velitelka této lodi a je to má nejdůvěryhodnější poradkyně. Při jakékoli diskuzi bude přítomná.“

Než Malin přikývl, téměř neznatelně zaváhal.

Morganová pobaveně přejela pohledem z Gearyho na Desjaniovou. „Chápeme váš… zvláštní vztah,“ řekla tak, že Táňa zatnula zuby.

Ta narážka nepotěšila ani Gearyho, ale nehodlal před nimi nijak bránit svůj vztah s Desjaniovou. „Tak do toho.“

Plukovník Malin znovu promluvil s uctivou formálností: „Prezidentka Iceni nás požádala, abychom vám předali její osobní žádost o setkání s Tanečníky.“

Geary pokrčil rameny. „Už jsme prezidentce Iceni řekl, že Tanečníci odmítli přímý kontakt s ní či kýmkoli dalším z Midwaye. Nevíme proč. Tanečníci nám své důvody nevysvětlili. Pošlu dotaz znovu, ale neočekávejte, že si to Tanečníci rozmyslí.“

„Vaše prezidentka by se ve skutečnosti dost možná s Tanečníky osobně setkat nechtěla,“ dodala Desjaniová suše.

„Viděli jsme obrázky, které jste nám poskytli,“ řekl plukovník Malin s náznakem úsměvu. „Víme, že Tanečníci jsou…“

„Hnusní,“ řekla plukovnice Morganová.

„Zachránili vám zadky,“ řekla Desjaniová klamně příjemným hlasem.

„Přejeme si poděkovat Tanečníkům za to, že zastavili bombardování mířící na naši planetu,“ vložil se do řeči Malin, než mohla Morganová ještě něco říct. „V ideálním případě bychom jim chtěli poděkovat osobně, pokud jim to můžete vzkázat.“

„Předám jim to,“ řekl Geary.

„Generál Drakon také osobně žádá, abychom dostali přístup k lodi, které říkáte Neporazitelný, pane admirále. Chápeme, že by to byl striktně omezený přístup, ale…“

„Ne,“ zarazil ho Geary. „Sami o té lodi mnoho nevíme. Váš generál mi řekl, že máte stále obavy z agentů Syndikovaných světů operujících ve vaší soustavě. Nemohu riskovat, že to málo, co o Neporazitelném víme, skončí v rukách Syndikovaných světů. Plukovníku, půjdu přímo k věci. Ani jedna z vašich žádostí neomlouvá extrémní snahu o utajení vaší návštěvy. Tak o co jde ve skutečnosti?“

Malin přikývl s výrazem muže obdivujícího protivníka, který se odmítá nechat zmást či svést z cesty. „Objevila se jistá příležitost, pane admirále. Příležitost vyřešit otázku, která se týká vás i generála Drakona a prezidentky Iceni. Dokud ředitel Boyens velí flotile Syndikovaných světů v naší soustavě a je silnější než naše vlastní mobilní jednotky, nebudeme v bezpečí. Z vašich předchozích činů a diskuzí s našimi nadřízenými generál Drakon a prezidentka Iceni věří, že byste byl také raději, kdyby ředitel Boyens se svými loděmi soustavu opustil ještě před vaším odletem.“

„Nebo, pokud na to máte chuť, by to mohla být příležitost, jak tu flotilu zničit,“ dodala plukovnice Morganová s náznakem úsměvu, jakoby se dělila o nějaký vtip.

„O jakou příležitost jde?“ zeptal se Geary, aniž by přímo odpovídal Morganové. Čím déle byl v její blízkosti, tím více ho znervózňovala. Nešlo jen o její atraktivitu. Byla to spíš její nenucená smrtící aura kombinovaná s přitažlivostí, jako u velké divoké kočky. Byla to velmi nebezpečná žena, v mnoha ohledech naprosto odlišná od Táni, a Gearyho štvalo, že ho to nebezpečí fascinuje.

Nedalo se říct, kolik z toho dokázala Táňa vycítit. Sledovala očima Malina a Morganovou na oko ignorovala, ale Geary už takový klamný přístup u Desjaniové několikrát viděl. Morganová nejspíš Táninu náladu také dokázala vycítit, a reagovala na ni s pobavením, což Táňu pochopitelně ještě více provokovalo.

Ale pak si Geary všiml, jak se Desjaniová viditelně uklidnila a jak se jí na rtech objevil úsměv. Taktika. Zanalyzovala jednání Morganové a změnila svůj vlastní přístup.

Malin, který stejně jako Geary předstíral, že si mezihry mezi Desjaniovou a Morganovou nevšímá, pokračoval: „Jde o příležitost, kterou nám poskytl ten těžký křižník, jenž nedávno dorazil do naší soustavy. C-712 odmítl naši nabídku zůstat tady. Nabídli jsme C-712 jeden z našich křižníků jako eskortu, aby se mohl dostat domů bezpečně.“

„To je od vás milé,“ poznamenala Desjaniová suše.

„Prokázat někomu laskavost je způsob, jak si získat přítele, a Midway potřebuje všechny přátele, jaké jen může sehnat,“ odpověděl Malin. „Přátelé s těžkými křižníky mohou být mimořádně důležití, zvlášť ve chvíli, kdy odsud odletíte, pane admirále. Ti přátelé nám mohou poskytnout službu, aniž by si to uvědomovali. Generál Drakon a prezidentka navrhují použití naší eskorty způsobem, jenž by mohl posloužit i vašim zájmům, pane admirále. Pokud budeme spolupracovat, mohli bychom se o Boyense postarat. Za předpokladu, že se ze všech sil budeme snažit, aby nezachytil ani náznak pasti, kterou na něj nachystáme.“

Geary neměl problém rozeznat nevyslovenou reakci Desjaniové. Ne. Žádné dohody se Syndiky. Žádná „spolupráce“ se Syndiky. Ale neviděl důvod, proč nezjistit, co přesně navrhují.

„Tak mi řekněte, jaký nápad máte,“ přikázal Malinovi.

Odvedli oba plukovníky zpátky do hangáru a sledovali jejich odlet. Až pak se Geary tázavě zadíval na Desjaniovou.

„Ne.“

„Protože…?“ nadhodil.

„Nemůžeme jim věřit.“ Mávla rukou k prázdnému hangáru. „Jaká úchylná, pokřivená mysl dokáže přijít s takovým plánem?“

„Ale mohlo by to fungovat a vyřešit naše potíže s Boyensem.“

Desjaniová se zamračila a pak pokrčila rameny. „To by mohlo. Co budete dělat?“

„Musí s tím souhlasit alespoň jeden z vyslanců Aliance, jinak to fungovat nebude. Přednesu jim návrh plukovníka Malina a uvidíme, co na to řeknou.“

„To by mohlo být zajímavé. Chci vědět, jak budou reagovat na návrh, že tu fintu využijete k příležitosti zničit Boyensovi jeho bitevní loď.“ Desjaniová se zatvářila kysele. „A když už o tom mluvíte, zdálo se, že je vám pozornost plukovnice Morganové nepříjemná.“

„Ona přece…“

„Ale jasně. Vůbec ne. Hej, pane admirále! Nechcete si kousnout? Stačí na mě zamrkat.“

„Nic jsem…“

„Ne, nic jste neudělal. Máte aspoň trochu zdravého rozumu.“

„Táňo, jsem si jistý, že neví o našem manželství.“

„Předkové, spaste nás! Vy si myslíte, že by na tom takové ženské nějak záleželo?“ Desjaniová se odmlčela a obrátila se k chodbě vedoucí na můstek. Bylo vidět, že se v ní sváří vnitřní boj. „Než se rozhodnete, musíte jít se mnou.“ Nic víc neřekla, a tak ji zmateně sledoval až do její kajuty. „Budeme kvůli pár minutám soukromí riskovat pomluvy, protože to soukromí potřebujeme.“

„Proč?“ V její kajutě byl jen několikrát, s ohledem na disciplínu si od sebe museli udržovat odstup.

„Dovnitř.“ Táňa počkala, dokud Geary nevstoupil, pak zavřela a zapečetila vstup. Chvíli mlčky stála a rukou si prohrabovala vlasy. „Hele, vím o spoustě věcí, které jsme my udělali, které se neslučují s tvým smyslem pro čest. A tím my myslím nás lidi ze současné doby.“

„Přestali jste…“

„Počkej.“ Spustila ruku a upřeně se na něj zadívala. „Pokud se chceš té syndické bitevní lodě zbavit, existuje způsob, jak to udělat, aniž by zůstaly nějaké stopy a aniž bychom museli spolupracovat s lidmi, co tvrdí, že už nejsou Syndikové, ale stále myslí jako oni.“

„A zbavením se myslíš…“

„Zničení.“ Táňa začala přecházet tam a zpátky po kajutě. „Víš, jaké to je. Někdy musíš něco udělat. Věci, které máš přímo zakázané. A musíš vědět, jak ty věci stejně udělat, tak, aby po tom nezůstala žádná stopa ani záznamy.“

Geary ji zmateně sledoval. „Chceš říct, že i s ohledem na to, jak se na palubě každé lodě alianční flotily neustále automaticky vše nahrává a zálohuje… že existuje způsob, jak provést něco tak velkého, jako je zničení syndické bitevní lodě, aniž by zůstal jakýkoli záznam?“

„Ano,“ odpověděla s omluvným výrazem.

„Ale i když dokážeš systémy flotily vymazat, bude o tom vědět tolik lidí…“

„Nikdo o tom nebude mluvit. Nikdo.“ Táňa se na něj zadívala s výzvou v očích. „Nestává se to moc často. Ale občas to musíme udělat. A protože musíme, tak jsme zjistili, jak na to. Pokud to opravdu nutně potřebuješ, dokážeme to. A žádné důkazy nezůstanou.“

„Systémy místních obyvatel všechno uvidí!“ zaprotestoval. Pořád jí nemohl uvěřit.

„Ale prosím vás, pane admirále. Když budou oficiální záznamy aliančních lodí říkat jednu věc, a mašiny patřící lidem, co byli ještě nedávno Syndikové, budou trvat na něčem jiném… Komu budou všichni věřit?“

Geary se k ní obrátil zády a snažil se přemýšlet. Pokud dokázali lidé na palubách mých lodí snadno strávit věci jako je bombardování civilistů z oběžné dráhy a zabíjení vězňů, co jen mohlo vyžadovat totální utajení před oficiálními záznamy. Nedokážu si ani představit…

Desjaniová přerušila jeho stále temnější představy. „Nešlo o zvěrstva, pane admirále. Ty jsme mohli dělat i před kamerami.“

Tón jejího hlasu zněl hořce a vztekle, ale když se na ni podíval, bylo mu jasné, že Táňa opovrhuje sama sebou.

„Šlo o neplnění rozkazů,“ pokračovala tišeji. „Když jsme museli udělat to, co bylo potřeba. Nebo když jsme nechtěli udělat něco pitomého a stejně dobře jako já víš, jak velké pitomosti se zaznamenávat mohly. Tak si představ, jaké rozkazy nás mohly vést ke snaze najít způsob, jak z oficiálních záznamů vše odstranit.“

„Táňo, něco takového si prostě nedokážu představit.“

„To buď rád,“ řekla ještě hrubším tónem hlasu a pak sklopila oči. „Nedovedeš si to představit. Nežil jsi v tom. Buď rád.“

„Je mi to líto…“

„Nelituj mě! Nelituj nikoho ve flotile! Udělali jsme, co jsme mohli s tím, co jsme dostali!“

Zíral na podlahu a kousal se do rtu tak silně, až na jazyku pocítil trpkou chuť vlastní krve. „Dobrá. Jak můžeš udělat něco, o čem nezůstane žádný záznam?“

„Dám všem vědět. Neptej se jak. Připravíme cestu. Až to bude hotové, dám ti vědět a přikážeš operaci. Po posledním výstřelu budou záznamy flotily tvrdit, že na palubách všech lodí probíhaly jen rutinní operace. A žádný lodník ani důstojník to nikdy nebude popírat.“ Zavrtěla hlavou. „Netvař se tak šokovaně. Lidé takové věci dělali od chvíle, kdy byli první z nás vysláni zabíjet jiné lidi. Dnes to chce víc práce, aby oficiální záznamy nic neobsahovaly, ale je to stará věc. To víš stejně dobře jako já.“

Zadíval se na plaketu u vstupu do kajuty, obsahující dlouhý seznam jmen. Ztracení přátelé. Příliš mnoho mrtvých, se kterými Desjaniová sloužila a které nechtěla nikdy zapomenout. „Ano. Vím to. Táňo, jde ale o tohle… pokud přistoupím na tvůj návrh, budeme znovu bojovat a zemřou další lidé, velmi pravděpodobně i na naší straně. Bitevní lodě je sakra těžké zničit. Pokud se začne střílet, může Boyens na truc zamířit na bránu hypersítě. Ale pokud použiju plán, který mi navrhli ti dva plukovníci, možná nebudu muset bojovat… a tvá nabídka bude v případě potřeby stále v záloze.“

Chvíli jí trvalo, než odpověděla: „Boyens možná nebude reagovat tak, jak doufají.“

„Ale podle jeho záznamu a podle toho, co o něm víme, je to nepravděpodobné. A oni ho znají lépe než my.“

„To… nemůžu popřít,“ řekla Táňa se zjevnou neochotou.

„Táňo, pokud začneme střílet, je mi jedno, co budou říkat záznamy flotily. Syndikové to vezmou jako záminku, proč zase spustit válku. A víš, jaká by byla reakce flotily i celé Aliance, kdyby se zase začalo bojovat.“

„Ano.“ Desjaniová se obrátila ke svému stolu a opřela se o něj. „U všech mých předků, jsem tak unavená, Jacku. Už mám takových věcí dost. Ale udělám to, pokud to bude potřeba. Pokud si myslíš, že musíme, přijmu tvé rozhodnutí. Měl jsi pravdu častěji než já.“

„Ne, neměl.“ Natáhl se k ní, velmi opatrně, a zlehka se dotkl její ruky. Toužil ji obejmout, pevně sevřít a poskytnout jí všechnu útěchu, jaké byl jen schopný, ale to se stát nemohlo. Ne mezi admirálem flotily a jeho vlajkovou kapitánkou. Na palubě Neochvějného byli vždy ve službě. „Táňo, budu na tvou nabídku pamatovat. Ale nechci, abys to udělala.“

„Ty a ta tvoje zatracená čest.“ Ale tentokrát to řekla jen napůl posměšně a pak se na něj smutně usmála. „Dokud jsme k sobě upřímní… opravdu sis nevšiml, jak se na tebe ta plukovnice Morganová dívala?“

„Všiml jsem si toho.“ Geary se začal s úšklebkem drbat na krku. „A já si při tom říkal, že patří mezi ty nejnebezpečnější věci, jaké jsem kdy v životě viděl.“

„Správně.“ Táňa se pousmála. „No, asi jsem tě naučila aspoň něco.“ Natáhla se k ovladači dveří. „A teď vypadneme, než se o nás začne mezi posádkou něco povídat, pane admirále.“

Geary zavolal oba vyslance Aliance do stejné konferenční místnosti, kde vyslechl návrh plukovnice Morganové a plukovníka Malina, pak jim přehrál záznam setkání. Obrazy obou důstojníků Midwaye stály přesně tam, kde se nacházely během rozhovoru.

Po skončení záznamu se Viktorie Rionová podívala na Gearyho způsobem, který byl až nepříjemně podobný tomu, jak se na něj dívala Táňa. „To je ale ženská, co?“

„Myslíte plukovnici Morganovou?“ zamračil se na Rionovou. „Pokud působí tak provokativně na vás i… na další lidi, musím přemýšlet, proč ji poslali spolu s plukovníkem Malinem.“

„Ach, to je jednoduché,“ usmála se Rionová pobaveně. „Za prvé, mohl byste být, řekněme, zvědavý na to, co plukovnice Morganová nabízí. Nebyl byste první mocný muž, který skočil na takovou návnadu. A kdybyste to udělal, otevřelo by jim to spoustu příležitostí. Včetně možnosti, že byste jejich návrh přijal v naději, že, jak to jen říct, byste mohl blíže spolupracovat s plukovnicí Morganovou.“

Geary si s pocitem viny uvědomil, že ho její prohlášení naštvalo mimo jiné proto, že jedna malá část jeho mysli o něčem takovém přemýšlela. „Nikdy bych…“

„Neříkala jsem, že byste to udělal, pane admirále. Ale předpokládám, že v její přítomnosti hrály úlohu i dva další důvody. Všiml jste si, jak vy i vaše kapitánka pozitivněji reagujete na plukovníka Malina souběžně s tím, jak na vás negativně působí plukovnice Morganová? Kvůli ní vám Malin připadal přijatelnější.“

„Zatraceně.“ Geary se chtěl hádat, ale uvědomoval si, že na tom něco pravdy je.

„A to není vše. O řeči těla něco málo vím a ti dva si navzájem důvěřují asi tolik, co my věříme jim. Podle mne můžeme bezpečně říct, že plukovník Malin a plukovnice Morganová se navzájem hlídají.“

Vyslanec Charban sledoval Rionovou s výrazem muže, který si právě uvědomil, kolik se toho ještě bude muset naučit. „Stále operují jako Syndikové, že?“ zeptal se. „Deset souběžných věcí najednou, vrstvy ve vrstvách a intriky v jiných intrikách.“

„To je jediné, co znají,“ řekla Rionová. „A jsou v tom dobří, pokud můžeme slovo „dobro“ v takovém kontextu použít.“ Zaťukala do ovladače. „Všiml jste si tohohle? Senzory místnosti to zachytily.“

Na záznamu obou plukovníků se na zápěstí Morganové rozzářil nějaký předmět, v barvě a textuře její kůže, aby byl holým okem téměř nerozeznatelný. „Co to je?“ zeptal se Geary.

Rionová znovu zaťukala do ovládání a pak se podívala na Gearyho a Charbana. „Není to hrozba, jinak byste byl upozorněn, jakmile sem vstoupili. Je to velmi pokročilý záznamový systém. Pokud se nepletu, tak je taky zapečetěný. Ani Malin ani Morganová nemohou jeho obsah pozměnit.“

„Takže jim jejich nadřízený nevěří,“ řekl Charban.

„Možná. Rozhodně by to poskytlo někomu, jako třeba prezidentce Iceni, záznam o tom, co se tady ve skutečnosti říkalo. Možná proto povolila dvěma Drakonovým lidem, aby vám návrh přednesli osobně.“ Rionová si sklopila hlavu do dlaní a přemýšlela. „Jejich plán by mohl fungovat.“

„Můžeme jim věřit, že se ho budou opravdu držet?“ zeptal se Charban.

„Drakon a Iceni? Nebo Morganová a Malin?“

„Všechny uvedené možnosti.“ Charban zamrkal na Gearyho, který přikývl, protože poznal narážku na vtip. Někdy v minulosti se flotila rozhodla, že při zkouškách mají otázky s více možnostmi odpovědí vždy jako správnou tu poslední možnost, „všechny uvedené možnosti“. Ačkoli byl Charban stejně jako Rionová vyslancem civilní vlády, jako generál pozemní armády ve výslužbě toho měl společného víc s Gearym než se svou kolegyní.

Rionová si přehnaně povzdychla. „Drakon a Iceni by ty dva neposlali, pokud by jim nevěřili. Ne. „Věřit“ není vhodné slovo. Nevím, jaké je přesnější. Nějaký syndický koncept vyjadřující, jak moc jste si jistí, že vás někdo nezradí. Uvědomujete si, že to nebude fungovat bez plné spolupráce mé i vyslance Charbana, že ano?“

„Jistě,“ řekl Geary. „Překvapilo mě, že si to neuvědomovali ti plukovníci a zjevně ani Drakon a Iceni.“

„Vás to překvapilo?“ Rionová se zasmála. „Překvapilo by to kapitána Badayu?“

„Ne, protože ten si myslí, že…“

„Protože podle něj teď Alianci ovládáte vy a vláda je jen figurka plnící vaše rozkazy.“ Rionová se usmála, velmi nepříjemným způsobem. „Je přirozené, že si to dřívější Syndikové myslí také. Kdo by přece nevzal do rukou takovou moc, když má možnost? Vy jste tu šanci odmítl, ale Drakon i Iceni jsou si jistí, že jste moc pevně sevřel do hrsti.“

Geary vztekle sklopil pohled. „No tak dobře. Takže si myslí, že se s vámi bavit nemusím, že nepotřebuju vaše schválení. Jenže já ho potřebuju. Co si o tom myslíte?“

„Doporučuji, abychom to udělali, admirále. Nese to s sebou riziko. Vyžaduje to od vás, abyste důvěřoval lidem, kteří jsou velmi flexibilní v chápání konceptů, jako je plnění daného slova. Ale vyřešilo by to náš problém stejně jako jejich.“

„Společný zájem,“ řekl Charban. „Potřebují to víc než my.“

„Přesně. Pro nás by bylo nepříjemné, kdybychom odletěli a nechali Boyense s přesilou, aby si v Midwayi dělal, co chce. Pro Midway by to ale byla katastrofa.“

„No tak dobře,“ zopakoval Geary. „Pošlu nákladní lodi dohodnutý kód a pustíme se do toho. Pokud to ale nebude fungovat, mohli bychom na to škaredě doplatit.“

Rionová zavrtěla hlavou a nechala na sobě znát svou únavu. Na cestě viditelně zestárla, připadala mu o deset let starší, než když ji viděl poprvé. „Někdo na to škaredě doplatí, ať už uděláme cokoli. Žádné bezbolestné řešení neexistuje, pane admirále. Přijala místní vláda váš návrh nechat kapitánku Bradamontovou na Midwayi jako styčnou důstojnici s Aliancí?“

„Ano.“

„Dobře. To můžeme využít. Ředitele Boyense čekají hodně škaredé splátky.“

DVA

Trvalo dva týdny, než mohl plán navržený vládci Midwaye proběhnout. Byly to dva týdny, během kterých už mohla být flotila na cestě domů. Ale při procházení dlouhého seznamu oprav, které bylo nutné provést na mnoha lodích, v tom Geary dokázal najít jisté výhody. „Co se stalo s těmi plány na plně automatické nanotechnické opravné systémy na lodích?“ zeptal se kapitána Smythe, velitele zásobovací lodě Tanuki a hlavního inženýra flotily.

Smythe se chytil za hlavu a předvedl zděšený výraz. „To samé, co se stalo vždycky. Co vím, tak poslední test proběhl před pěti lety. Druhá generace nanotechniky začala útočit na „zdravé“ části pokusné lodě, s výjimkou těch nanitů, které se změnily na nanorakovinu, začaly se nekontrolovaně replikovat a likvidovat kriticky důležité systémy lodě. Stačily dva dny a samoopravný systém změnil loď na totální vrak.“

„Stejný problém jsme měli před sto lety,“ potvrdil Geary.

„A i dávno před tím. Pořád se snažíme zjistit, jak udržet opravné a imunitní systémy v našich vlastních tělech pod kontrolou, aby se nezbláznily a nezabily nás, ať už rychle nebo pomalu,“ připomněl mu Smythe. „A ten systém se vyvíjel kdo ví kolik milionů let. Udělat něco, co dokáže opravit jakoukoli poruchu, ale nerozbije nic dalšího, co funguje správně, prostě není jednoduché.“

„Co udělali s tou poslední pokusnou lodí?“

„Automatický remorkér ji odtáhl k nejbližší hvězdě a spolu s ní shořel. Sbohem, naniti. Nikdo nechtěl riskovat, že by se mohla nákaza přenést na další loď. Snadno byste takhle mohl ztratit celou flotilu dřív, než byste si uvědomil, že se objevil problém.“

„Kolik času potřebujeme, než budeme moci odletět?“ zeptal se Geary.

„Můžeme letět dnes. Nebo zítra. Nebo za pár měsíců. Pane admirále, moje zásobovací lodě nemají neomezené možnosti. Některé škody na našich lodích jsou tak závažné, že potřebují kompletní opravu v suchém doku. Čím déle tady budeme, tím lépe na tom naše lodě budou, ale dokud nedorazíme domů, nemáme šanci dostat se na stoprocentní stav.“ Smythe se na Gearyho tázavě zadíval. „Očekáváte, že budeme do té doby ještě bojovat?“

„Nemám tušení. Doufám, že k tomu nedojde, ale nevím. Táhneme s sebou ten největší magnet na potíže v celé lidské části galaxie.“

„Ach, ano, Neporazitelný.“ Smythe se tvářil současně nešťastně a nadšeně. „Byl jste na jeho palubě? Ta loď je plná hádanek. Hrozně rád bych se pustil do jejich luštění.“

„Nemůžeme to riskovat, kapitáne.“

„Mohl bych nějakou část izolovat, abychom mohli aspoň zkusit, jestli nezjistíme, jak funguje,“ zaprosil Smythe. „Moji lidé na tom můžou pracovat ve svém volnu. Svrbí je ruce, taky si chtějí pohrát se závskou technikou.“

„Pošlete mi svou nabídku,“ řekl Geary neochotně. „A já si to promyslím.“

Byl jste na jeho palubě? Ne, nebyl. Šance navštívit opravdu cizí konstrukci, vidět na vlastní oči práci inteligentních nelidských bytostí, a já z té superbitevní lodě viděl jen záznamy z kamer té hromady mariňáků, které jsem musel poslat na její obsazení.

Jakmile dostaneme Neporazitelného domů, nejspíš skončí v naprosté izolaci a na jeho palubu se dostanou jen ti nejvýše postavení výzkumníci. Aliance nechá Neporazitelného odvézt daleko od jakékoli soustavy, kterou kdy budu mít příležitost navštívit.

Zavolal Táně: „Chci vidět Neporazitelného.“

Desjaniová sedící ve svém křesle na můstku Neochvějného bezmyšlenkovitě přikývla. „Už mají napojenou dostatečně velkou síť, abyste mohl provést virtuální návštěvu?“

„Ne. Říkal jsem si, že tam poletím osobně.“

Překvapeně sebou škubla. Její rty se pohnuly, jako by tiše počítala do desíti, a pak začala recitovat rezignovaným a mechanicky znějícím tónem: „Musím vás varovat před nebezpečím, které na vás čeká při fyzické návštěvě cizí válečné lodě, obsahující různé neznámé hrozby, mimo jiné i možnou přítomnost patogenů schopných nakazit lidské tělo, techniku fungující na neznámých principech, jež se může kdykoli reaktivovat s nepředvídatelnými následky, a cizince, kteří mohli bitvu přežít a zatím se před naší bezpečností skrývají a čekají na příležitost udeřit na dostatečně cenný cíl.“

„Budu na vaše varování pamatovat,“ odpověděl jí Geary.

„A stejně tam poletíte.“

„Nejspíš je to moje jediná šance podívat se na tu loď osobně, Táňo. Až se vrátíme do Aliance, Neporazitelný určitě skončí v karanténě.“

Na tváři se jí objevil přehnaný výraz překvapení. „A nenapadá vás třeba, že existují důvody, proč tu loď vrazit do přísné karantény?“

Bylo mu jasné, že tenhle argument Desjaniová nevzdá, navíc si uvědomoval, že má pravdu. A tak zahrál svou poslední kartu: „Táňo, na palubě té lodi jsou lodníci a mariňáci pod mým velením. Já jsem je tam poslal. Říkáte mi, že bych se měl vyhýbat něčemu, co jsem ochotný přikázat svým podřízeným?“

Naštvaně se na něj zamračila. „Používáte proti mně principy dobrého velení? To je rána pod pás, pane admirále.“

„Pokud chcete, abych se choval jako špatný velitel…“

„Vykašlete se už na to!“ Vyťukala do panelu několik příkazů. „Použijete raketoplán Neochvějného.“ Řekla to jako fakt, ne jako otázku.

„Samozřejmě.“ Měl dost rozumu na to, aby své vítězství nijak nezdůrazňoval a tak se jen zeptal: „Chcete dovézt nějaký suvenýr, kapitánko?“

„Z toho krámu?“ Desjaniová se otřásla a tentokrát to zjevně nehrála. „Díky, ale nechci.“

Admirál Lagemann na něj čekal v hlavní přechodové komoře vedoucí do obsazené části Neporazitelného. Nedbale Gearymu zasalutoval a ušklíbl se na něj. Mariňácký major stojící vedle něj také zasalutoval, jeho gesto ale bylo mnohem přesnější a ostřejší.

„Vítejte na palubě Neporazitelného, admirále Geary,“ prohlásil Lagemann. „Tohle je velitel mé mariňácké jednotky, major Dietz. Musím se přiznat, že má loď není zrovna připravená na inspekci nadřízeného. Máme tady ještě pár nedostatků.“

„Ale? Jakých nedostatků?“ zeptal se Geary a v reakci na Lagemannův vtipkující tón se pokusil mluvit jako inspektoři vyzařující na všechny strany svou vlastní důležitost, s jakými se během své kariéry mnohokrát setkal.

„Všechny systémy lodě jsou nefunkční,“ oznámil mu Lagemann vesele. „Ve větší části lodi jsou neopravené škody z boje. Loď se nedokáže sama pohybovat, vlastně ani nemáme žádnou energii s výjimkou přenosných nouzových generátorů. Většina lodě je neobyvatelná a její návštěva vyžaduje použití skafandrů nebo bojových zbrojí. Posádka je jen zlomek počtu, jaký by byl potřebný pro bezpečnost, zabezpečení a operace. Jak asi sám cítíte, nemáme funkční gravitaci. A, ehm, nerad to říkám, ale nestihli jsme vyleštit podlahy.“

„To ostatní bych byl ochoten pochopit,“ řekl Geary s hranou vážností, „ale nenaleštěné podlahy? Zapomínáte snad na základní priority?“

„Mé priority byly vždy tak trochu jiné,“ přiznal se mu Lagemann. „Přihlásil jsem se dobrovolně do služby na téhle lodi, i když jsem mohl zůstat v pohodlí ve své kajutě na Monzunu. Strávil jsem ale pár let v syndickém zajateckém táboře, který zas tak příjemný nebyl. A na Neporazitelném aspoň není banda syndických hrdlořezů, co by sledovali každý můj krok.“

Geary se konečně usmál. „Jak se drží vaše posádka?“

„Mohlo by to být horší. Jsou to taky dobrovolníci, což jim vždycky hlasitě připomínám, když si začnou stěžovat moc.“

„Co mariňáci, majore Dietzi?“ zeptal se Geary.

Major nonšalantně pokrčil rameny. „Už byli na horších místech a taky jsou to dobrovolníci, pane admirále. Samozřejmě, každý mariňák je automaticky dobrovolník od prvního dne, kdy narukuje, takže na tohle konkrétní umístění jsme se jich neptali.“

Admirál Lagemann spolu s majorem Dietzem provedli Gearyho kajutami obsazenými lidskými lodníky a mariňáky. Všichni se museli přesouvat mikrogravitací za pomocí držadel rozmístěných ještě závami, nebo později lidmi po obsazení lodě. Všude se táhlo dočasné kabelové vedení pro přenos energie, komunikací a senzorových dat, propletené s většími trubkami vedoucími vzduch, teplo, chladivo a zajišťujícími recyklaci vzduchu v malé části Neporazitelného obsazené lidmi, takže tam vzduch zůstával dýchatelný. Přesně jak ho Lagemann varoval, na spoustě míst se stropy snižovaly na úroveň, kdy si mohl člověk při neopatrném pohybu snadno rozbít hlavu. Několikrát se chodby zúžily natolik, že se musel pohybovat s maximální opatrností a i tak se přitom otíral o roury systémů životní podpory a kabelové vedení, které pohyb ještě více omezovaly.

„Tohle mi víc než cokoli jiného připomnělo, o kolik jsou medvědokrávy menší než my,“ poznamenal Geary.

„Naštěstí,“ odpověděl Lagemann, „je pro nás v důsledku toho snazší pohybovat se bez gravitace. Dokážeme se vplížit do míst, která jsou tak úzká, že by se jimi nedalo normálně projít. A závy jsou sice malé, jenže staví zatraceně velké lodě. Strávil jsem nějakou dobu na několika našich bitevních lodích a křižnících a měl jsem tu pochybnou čest pobývat pár dní na syndickém bitevním křižníku, který mě vyzvedl, když mi předtím rozstřílel pod zadkem mou loď. Víte, jaké to je, některé chodby se na první pohled táhnou snad do nekonečna. Ale Neporazitelný… přísahám, někdy mám pocit, že je příď v jedné sluneční soustavě a záď v druhé.“

Malá skupina se zastavila u dočasné přechodové komory vedoucí do zbytku lodě. „Jak hlídáte prostory mimo obsazenou oblast?“ zeptal se Geary.

„V některých částech lodě máme natažené senzory,“ odpověděl Lagemann. „Zbytek prochází patroly.“

„Čímž jsou myšleny bezpečnostní hlídky,“ navázal na admirála major Dietz. „Ty prochází po trasách naplánovaných našimi systémy tak, abychom zkontrolovali každou kajutu a chodbu alespoň jednou každých pár dní. Některé hlídkové trasy trvají víc jak půl dne.“

„Jak velké jsou hlídkové týmy?“

„Kompletní družstvo plus jeden nebo dva lodníci. Provádějí kompletní bezpečnostní kontroly.“

Geary se zatvářil překvapeně. „To je spousta lidí na hlídkování v prázdných prostorách. Měli jste nějaké potíže?“ Už jako důstojník zelenáč rychle zjistil, že lodníci budou ze všech sil hledat místa, kde by mohli mít trochu soukromí na provádění různých aktivit zakázaných řády a nařízeními flotily. Na většině lodí bylo těžké takové prostory najít, ale na Neporazitelném jich bylo víc než dost.

Major Dietz a admirál Lagemann si vyměnili pohledy. „Neměli jsme žádné problémy s tím, že by nám lidi někde lezli sami,“ odpověděl Lagemann. „Alespoň ne po prvních pár dnech, co jsme tady strávili.“

„Proč ne? I kdyby vaši lidi neplánovali nic, při čem by se nechtěli nechat chytit, určitě musí mít aspoň část z nich průzkumnické choutky.“

„Ne na téhle lodi,“ prohlásil mariňácký major. „Jsou tam venku, v chodbách.“

„Kdo je tam?“ zeptal se Geary, kterému při majorově prohlášení přeběhl mráz po zádech.

„Závy,“ řekl Lagemann. „Nemyslím si o sobě, že bych byl nějak zvlášť přecitlivělý nebo pověrčivý, ale taky je cítím. Zemřely jich tady tisícovky, a když jdete hlouběji do lodi, cítíte, jak vás jejich duchové obklopují. Vědí, že jsme jim sebrali jejich loď, a nemají z toho radost.“

Major Dietz přikývl. „Už jsem v několika opuštěných nepřátelských stanicích byl. Vždycky tam máte pocit, že ti, co to místo opustili, se mohou každou chvíli vrátit a že budou pěkně naštvaní, až vás tam najdou. Vždycky je to trochu strašidelné. Ale tahle loď je mnohem horší. Posíláme na hlídky celá družstva, protože to je nejmenší možná skupinka, která tam venku během pár hodin nezačne šílet. Jednu dobu jsme zkoušeli jen palebné týmy, jen pár mariňáků. Většinou začali náhodně střílet kolem sebe a utíkali zpátky do obydlené oblasti s historkami o tom, jak jsou tam venku stovky záv stále naživu. A podobně.“

„Bylo to horší ve skokovém prostoru?“ zeptal se Geary.

„Když o tom mluvíte, pane, ano. Ale i tady, v normálním prostoru poblíž hvězdy, je to strašidelné. Nikdo nechodí nikam sám. Ne víc než jednou.“

„To je divné. Dostaneme tu loď domů a necháme vědce a techniky, ať se o ni poperou s tím, co ze záv zůstává.“

„Spekulovali jsme,“ prohlásil admirál Lagemann, „že by to mohl být nějaký vedlejší účinek závské technologie, která stále ještě běží. Něco jako vysoké tóny, které znervózňují psy, jenže to funguje i na lidské nervy a vyvolává pocit strachu. Něco jako neslyšitelné škrábání o sklo. Nebo by to mohli být opravdu duchové. Já prostě nevím.“

„Než loď opustíte, nezapomeňte to dát všechno do hlášení,“ přikázal Geary. „Nemohl by to být nějaký obranný systém pro případ katastrofy? Něco, co závy aktivovaly, aby jejich nepřátelé nemohli obsazenou loď udržet?“

Dietz a Lagemann se na sebe zadívali se zájmem v očích. „To je taky možné,“ řekl Lagemann. „Ale jelikož nám to dává smysl, tak to nejspíš nebude ten pravý důvod, proč je to tady takové děsivé.“

„Chápu,“ řekl Geary a přemýšlel o tom, co ze závské technologie viděl. Spousta jejich techniky používala principy naprosto odlišné od lidských konvencí a systémů. „Co bych měl vidět jako další?“

Lagemann ukázal na dočasnou přechodovou komoru. „Něco tam venku.“

„Děláte si srandu. Ano, věřím vám ty duchy. Nebo alespoň věřím, že je tam něco zneklidňujícího.“

„To vám ukázat nechci. Jde o něco, na co přišli mariňáci ve svém volnu.“

Přidalo se k nim několik mariňáků, všichni v kompletních bitevních zbrojích. Gearyho podezření, že ho Lagemann a Dietz tahají za nohu, zmizelo ve chvíli, kdy si všiml, s jakou nechutí a opatrností vstupují mariňáci do neobsazených prostorů Neporazitelného.

Když Geary vstoupil do průchodu za ostatními, na displeji jeho skafandru zablikala varovná hlášení. Jedovatá atmosféra. Stopy toxických prvků. Teplota na hranici možného přežití. Už jen tyhle faktory by odradily velkou část rádoby průzkumníků mezi posádkou.

Ale cítil i něco dalšího, co senzory skafandru zachytit nedokázaly. Měl pocit, jako by stálo něco přímo za ním a připravovalo se to na něj skočit. Podvědomě cítil nějaké věci pohybující se těsně za hranicí jeho periferního vidění. Stíny oživlé světlem vyzařovaným ze skafandrů se kroutily způsobem, jakým to stíny většinou nedělaly.

A každý další metr dál od lidmi obsazené části lodě ten pocit nebezpečí a hrozby narůstal.

Admirál Lagemann promluvil s hraným klidem, tón jeho hlasu v komunikátoru nicméně jasně naznačoval, jak velké úsilí musí vynaložit na potlačení nervozity: „Měli jsme čas přemýšlet, já i major Dietz, a vymysleli jsme tohle. Schováváme se za úžasně silnou zbrojí a jsme spojení se čtyřmi bitevními loděmi, které nás táhnou vesmírem. Kromě toho máte velkou, i když trochu omlácenou flotilu. To je fajn. Ale Neporazitelný jako první nelidský artefakt, který mají lidé k dispozici, navíc neuvěřitelně velký artefakt plný cizí technologie, je ta nejcennější věc v lidské historii. Každý, kdo ho uvidí nebo se o něm dozví, ho bude chtít, nebo se alespoň bude snažit o jeho zničení, abychom se ze své kořisti nic zajímavého a cenného nedozvěděli.“

„S tím můžu jen souhlasit,“ řekl Geary.

„Opravte mne, jestli se pletu, ale pravděpodobnost, že cestou domů narazíme na nepřátelské síly schopné zničit celou flotilu a zajmout Neporazitelného, je prakticky nulová.“

„Opět souhlasím. Syndické loděnice bezpochyby pracují na maximální možný výkon, a Syndikové by nás ještě mohli překvapit, ale i tak budeme mít určitě značnou přesilu.“

„Takže,“ pokračoval Lagemann, „jak by na nás mohl někdo zaútočit a úspěšně obsadit Neporazitelného?“

Geary se zamyslel, ale major Dietz odpověděl místo něj: „Výsadek.“

„Výsadek?“ zopakoval Geary. „Jak?“

„S dostatkem maskovacích brnění by mohli dostat dost lidí na palubu,“ vysvětlil Dietz. „Během průletu přes nějakou soustavu.“

„Vědí, kam musíme letět,“ přidal se Lagemann. „Mohou na trase od brány hypersítě ke skokovému bodu schovat maskované raketoplány a zkusit k nám proniknout, když poletíme kolem.“

„Na trase vedoucí odsud k Varandalu moc příležitostí mít nebudou,“ začal Geary, ale pak se zarazil, když si na něco vzpomněl. „Ředitel Boyens naznačoval, že nám připravili nějaké překážky, abychom se domů zas tak snadno nedostali.“

„Máte nějakou představu, co konkrétně plánují?“

„Ne. Co by mohl provést jejich výsadek, kdyby úspěšně pronikl na palubu?“

„Standardní taktika při výsadku na loď je zamířit na tři důležitá místa,“ odpověděl mu major Dietz. „Můstek, hlavní strojovna, která také řídí hlavní energetické jádro lodě, a systém řízení zbraní.“

„Tahle loď nemá žádnou centrální strojovnu,“ řekl Geary, natáhl se k dalšímu držadlu a přitáhl se dál do chodby. „Pokud jste tedy nějakou nenašli a neřekli mi o tom.“

Před očima jasně viděl Lagemannův úšklebek.

„Kdepak. Je tady osm energetických jader a osm řídících stanic. Proč? Naši inženýři tvrdí, že to není efektivní. Dvě velká jádra by fungovala lépe. Ale závy si to udělaly po svém. Všechna jádra jsou plně odpojená a žádná ze stanic není v provozu. Alespoň není ovládaná námi. Kdo ví, co dokážou závy? A hlavní pohonné systémy byly během bitvy u Cti rozstřílené na kusy, takže ani s dostupnou energií by se Neporazitelný nemohl sám o sobě pohybovat.“

„Zbývají dvě funkční zbraně,“ navázal major Dietz. „Částicové projektory fungující podobně jako naše pekelná kopí. Ale ani jeden systém nemá energii. Jsou k ničemu, i kdyby někdo našel kontrolní stanici, ze které se ovládají.“

„A můstek je také k ničemu,“ řekl Geary. „Pokud se nepletu?“

„Správně, pane. Pořád nechápeme, proč mají v zadní části ta sedadla jako na stadionu, ale žádný ze systémů nemá energii a nepracuje. Všechno je to mrtvé.“ Dietz podrážděně zabručel, jako by si uvědomil, že není dobré mluvit o mrtvých, když kolem sebe cítí neexistující závské duchy.

„Takže, jaká je hrozba? Samozřejmě počítám s tím, že budete mít při případném útoku ztráty, ale dokázali by nám vzít Neporazitelného? Stačí jen, abyste se drželi, dokud nedorazí posily.“

Admirál Lagemann ukázal na chodby kolem nich. „Ohrožena je ta nejcennější věc v lidské historii. Co uděláte, abyste někomu znemožnil v jejím využití a studiu? Jak zabráníte tomu, aby se na loď nedostaly posily, které vám ji zase seberou?“

Gearyho napadla odpověď současně s tím, jak pocítil, že se neexistující duchové stahují blíž a blíž. „Budete vyhrožovat, že loď zničíte?“

„Vyhráváte první cenu. Pokud na palubu přinesou nukleární zbraně a odpálí je, mohli by tenhle neuvěřitelně cenný mimozemský artefakt změnit na obrovskou obrněnou rouru plnou radioaktivního odpadu. Jak jim v něčem takovém zabráníme?“

Nechtělo se mu přemýšlet o kompromisech, které by taková situace vyžadovala. Možná by se dokonce musel vzdát Neporazitelného, aby zabránil jeho zničení, v naději, že ho pak dokáže znovu získat zpět. „Myslíte si, že k tomu může dojít?“

„Myslíme si,“ řekl major Dietz, „že to je jediný způsob, jak mohou ohrozit naši kontrolu této lodě. Ale aby mohli něco takového udělat, museli by zlikvidovat mé mariňáky.“

Geary se podrážděně otřásl v podvědomé snaze odehnat duchy, kteří se na něj podle jeho smyslů neustále lepili. „Chcete posily hned teď?“

„Nemáme je jak použít, pane admirále,“ odpověděl Dietz. „Bezpečná oblast na Neporazitelném nedokáže udržet při životě další lidi. Jsme na tom lépe s menší jednotkou, která se v lodi docela vyzná a dokáže udeřit na útočníky na místech, kde to budou nejméně čekat.“

„A kde to budou nejméně čekat?“

„Pokud přijdou, budou to Syndikové. Nebo lidé vycvičení Syndiky. To znamená, že se budou při plánování operace držet jejich standardních procedur.“

Geary zavrtěl hlavou. „Určitě jim musí být jasné, že vnitřní rozvržení téhle lodě bude naprosto jiné než cokoli, co kdy oni nebo Aliance postavili.“

„Ano, pane,“ řekl major Dietz a pak pokračoval na mariňáka velmi diplomatickým tónem: „Jde o velmi důležitou věc, o jakou se musí postarat syndické nejvyšší velení. Ne bojové jednotky. Pod plánem operace budou podepsaní ti nejvýše postavení ředitelé v syndické vojenské hierarchii.“

„Což znamená,“ dodal admirál Lagemann, „že jakákoli spojitost mezi realitou a jejich plánem bude jen čistě náhodná.“

„Tak to většinou funguje,“ souhlasil Geary. „Vysoce postavení plánovači vzdálení světelné roky od místa akce použijí standardní procedury a předpoklady, takže vyslaná jednotka se pokusí po proniknutí na palubu najít ty tři kriticky důležité oblasti. Nechce se mi ale věřit, že by se dokázali na palubu Neporazitelného dostat, aniž bychom si jich všimli.“

„Je to možné, pane,“ prohlásil major Dietz sebevědomě, ale bez náznaku chlubení se. „Jak jsem řekl, když budou číhat v maximálním maskování poblíž trasy, kterou podle nich poletíme, budou potřebovat na záchyt jen minimální množství energie. Několika jejich lodím jsem to udělal osobně. Jsem od bojového průzkumu, pane admirále.“

„Aha. Tak to jste na tuhle situaci mnohem lepší expert než já.“ Skupina dorazila k  dočasné přechodové komoře blokující další postup. „Co je tohle?“ zeptal se Geary.

„Falešná hlavní strojovna,“ odpověděl admirál Lagemann.

„Vy jste postavili falešnou hlavní strojovnu?“

Lagemann otevřel přechodovou komoru a vstoupil dovnitř.

Geary překvapeně zamrkal, když si všiml, že na druhé straně přechodové komory není čistý vzduch. „A falešnou přechodovou komoru taky, co?“

„Pochopitelně.“ Lagemann ukázal rukama kolem sebe. „Myslíme si, že tohle byla pro závy nějaká rekreační oblast. Většinou prázdná, až na pár kusů posilovacích strojů závské velikosti. Generálka Carabaliová nám na žádost majora Dietze poslala dva své perské osly.“ Lagemann ukázal na hranaté zařízení umístěné uprostřed kajuty. „Tohle je jeden z nich. Víte, co oslové dokáží, pane admirále?“

„Ano. Použili jsme je v soustavě Heradao.“ Geary přistoupil k zařízení, které opravdového osla nijak nepřipomínalo. „Mariňácká klamná technika. Dokáže vysílat širokospektrální signály a měnit svou signaturu tak, že dokáže napodobovat prakticky cokoli.“

Major Dietz přikývl. „Cokoli od velitelského komplexu po rozptýlenou rotu pozemních sil postupujících krajinou,“ řekl. „Osel není nijak zvlášť velký, ale patří k němu sada menších klamných cílů, které je možné rozmístit kolem a vytvořit téměř libovolnou signaturu. Komunikace, útržky rozhovorů, infračervenou signaturu, seismické otřesy simulující kroky nebo pojízdnou techniku, zvuky zbraní a další techniky, co vás napadne. Tenhle osel je nastavený tak, aby generoval dojem, že je tahle kajuta plná techniky pro řízení energetických jader a lidí, kteří s ní pracují.“

„Pěkné,“ pochválil ho Geary. „Kde je druhý osel?“

„V kajutě daleko odsud, nastavený tak, aby si syndické senzory myslely, že je to můstek,“ řekl Dietz s náznakem samolibosti.

Geary se usmál, navzdory dojmu, že se ho okolní duchové snaží uškrtit. „Falešný můstek a falešná hlavní strojovna. Ti oslové nalákají výsadek na místa, kde nikoho nemáte. Dokážete odhalit, že sem míří?“

„Pokud budou v plně maskovaném režimu?“ zeptal se major. „Snadno ne, pane. Proto jsme všechny přístupy k těmto oblastem pokryli senzory schopnými odhalit každého příchozího. Nedokážeme s dostupnými zdroji pokrýt celou loď, ale oblasti kolem dvou nástrah ano.“

„Senzory je možné zablokovat nebo přemostit,“ řekl Geary se vzpomínkou na to, co viděl dělat mariňáky během jejich operací. „Dokáží Syndikové odhalit vaše senzory a vyřadit je z provozu nebo nějak zmást?“

Samolibost v tónu majora Dietze byla v tu chvíli zřetelná. „Dokážou to, pane admirále. Ale máme seržantku, která si ve svém volnu hraje na technologického génia. Neustále upravuje a ladí naši techniku. No a seržantka Lamarrová vymyslela klamné senzory.“

„Klamné senzory? Myslíte falešné?“

„Ne, pane, je to mnohem lepší než falešné senzory. Vypadají přesně jako obvyklé senzory určitých typů. Zvenku, bez ohledu na to, jak bude technik dobrý, mu to bude připadat jako standardní senzor, a pokud jsou aktivní, vysílají stejné signály. Ale vnitřek je předělaný tak, aby dělal něco jiného než standardní senzor. Dokáže detekovat všechny způsoby, jakými je možné senzory zmást, zablokovat nebo vyřadit z provozu, aniž by si toho systém všiml.“

Geary se skoro rozesmál. „Takže jsou postavené tak, aby detekovaly jen to, že se je někdo snaží zmást? Metodami, kterých si normální senzory nedokáží všimnout?“

„Přesně tak, pane. Obyčejné senzory nějakou takovou techniku taky mají, ale jen jako sekundární záležitost, takže jsou mnohem omezenější. Ale senzory, které postavila Lamarrová, mají detekci hackerů jako primární a jedinou funkci. Lamarr nedokáže zaměřit nic, pokud do něj někdo nerýpe.“

„Jejich používání s sebou nese jisté riziko,“ dodal Lagemann. „Pokud strčíte Lamarra na přechodovou bránu a někdo ji otevře, tak o tom nebudete vědět. Ale pokud si senzoru někdo všimne a zkusí ho před otevřením vyřadit z provozu, určitě se o tom dozvíte. No vlastně je tady ještě jedno další riziko. Je to neautorizovaná a nepovolená modifikace existující techniky. Velitelství nám za to nejspíš bude chtít nafackovat.“

Geary si přehnaně povzdychl. „Nadřízení seržantky Lamarrové tu změnu senzorů neschválili?“

„Až do určité úrovně,“ řekl major. „Všichni polní velitelé v jejím velení to podepsali. Ale když se to dostalo na velitelství a do byrokratické mašinérie vývoje a nákupů, okamžitě ten návrh sestřelili.“

„Překvapivé, že?“ zamumlal admirál Lagemann.

„Šokující,“ souhlasil Geary suše a vzpomínal při tom na problémy, které měl před odletem s velitelstvím flotily. I když se těšil, až dostane svou flotilu domů, současně se děsil nutnosti znovu jednat s velitelskou byrokracií. „Jako velitel flotily tímto oficiálně schvaluji polní test modifikovaného vybavení s ohledem na současné unikátní podmínky. To můžu udělat, ne?“

„Asi ano, ale nemusíte na sebe přitahovat jejich pozornost,“ zaprotestoval Lagemann. „Já jdu do důchodu nejpozději druhý den poté, co doletíme domů, takže ty senzory klidně podepíšu.“

„Já myslel, že pod těmi senzory je podepsaná seržantka Lamarrová.“

„Přesně tak, a zaslouženě. V každém případě je ale Neporazitelný,“ řekl Lagemann a majetnicky poplácal nejbližší zeď, „připravený na kohokoli, kdo by mu chtěl zabránit v návratu na alianční území. Když nám udržíte od krku válečné lodě a pokud Syndikové udělají jedinou logickou věc a zkusí maskovaný výsadek, dokážeme se o ně postarat.“

„Dobrá práce. Moc dobrá práce.“ Gearyho nenapadlo zvážit možnost, že by na Neporazitelný někdo zkusil provést výsadek. Neměl čas ani klid na přemýšlení o hrozbách tohoto typu, ale právě proto potřebuje dobrý velitel schopné podřízené. A práce s budováním falešného můstku a strojovny v kombinaci s rutinním hlídkováním znamenala, že se mariňáci majora Dietze nenudili. Nejvíc se bojím dvou konkrétních věcí, řekl kdysi Gearymu jeden z jeho nadřízených. Za prvé: velkých mozků na velitelství flotily a jejich dobrých nápadů. Za druhé: nudících se mariňáků a toho, co oni dokážou považovat za dobré nápady.

Protahování se v nulové gravitaci zpátky na lidskou část Neporazitelného mu připadalo mnohem delší než cesta, kterou k falešné strojovně dorazili. Bez admirála Lagemanna a majora Dietze, kteří neustále popisovali své plány a obavy, by Geary neměl nic, co by odpoutávalo jeho pozornost od podivného pocitu a dojmu duchů shromažďujících se všude kolem něj. Opakovaně musel bojovat s nutkáním otočit se a podívat se za sebe, zatímco mu po celém těle naskakovala husí kůže. Jedovatý vzduch kolem něj byl plný přesvědčení, že je narušitel, který tady nemá co dělat. Pokud to generovala nějaká normální závská technika, cizinci zjevně dokázali ignorovat věci, jaké doháněly lidi k šílenství. Pokud to byl ochranný prostředek zabraňující nepřátelům, aby si užili své kořisti, byl pekelně efektivní.

Neporazitelný nebyl šťastná loď. Většinou se tím mínila morálka posádky, ale v tomto případě lodníci i mariňáci fungovali docela dobře. Ale samotná loď byla cítit nešťastně a naštvaně.

Piloti raketoplánů při čekání na své pasažéry většinou nechávali průchody do svých letounů otevřené. Dost často vylezli do hangáru, aby si protáhli nohy a pokecali s personálem pracujícím v hangáru. Tentokrát ale pilot zůstal uvnitř a pečlivě zapečetil vnitřní i vnější průchody. Geary musel chvíli čekat, než pilot otevřel, a strávil tu dobu debatováním s oddílem mariňáků na stráži v hangáru. Normálně by takovou přechodovou komoru hlídal jeden nebo dva mariňáci, ale po procházce Neporazitelným nehodlal Geary poukazovat na zbytečně velké množství stráží.

„Na vzduchu v komoře bylo něco špatného,“ omluvil se pilot interkomem, když si Geary sedal do křesla v pasažérské kabině.“

„Zachytily vaše senzory nějaké kontaminanty?“ zeptal se Geary pilota, i když čekal, že odpověď bude ne.

„Ne, pane. Displej tvrdil, že je všechno v pořádku. Ale bylo tam něco špatného,“ zopakoval pilot. „Řekl jsem si, že bude lepší mít průchod zavřený, dokud se nevrátíte.“

„Neměl jste chuť projít se po cizí lodi?“ zatlačil na něj Geary.

„Ne, pane. Teda… ano, pane. Přemýšlel jsem o tom, a mariňáci do mě rýpali, ať se jdu trochu projít, ale když jsem vlezl do přechodové komory, tak… ehm… připadlo mi, že je něco špatně. Zvlášť když ti mariňáci zjevně doufali, že půjdu dál.“

Nudící se mariňáci. To byl rozhodně důvod k obavám.

Počet lidí ve flotile, který znal přesný důvod, proč měly alianční lodě zůstat v Midwayi ještě několik týdnů, se omezoval na čtyři: Gearyho, Desjaniovou, Rionovou a Charbana. Pokračování v opravách prodlevu opodstatňovalo, ale Geary na svých kapitánech i obyčejných lodnících viděl, jak začínají být posádky neklidné.

Velmi nepříjemným způsobem mu to potvrdil incident, k němuž došlo na jednom z útočných transportérů.

Doktor Nasr se tvářil unaveně, ale to u něj bylo poslední dobou obvyklé: „Došlo u nás k incidentu s mariňákem. Chci se ujistit, že o tom víte.“

„Desátník Ulanov,“ řekl Geary. „Generálka Carabaliová už mi o tom řekla. Ulanov vzal zbraň a pokusil se rozstřílet kajuty své jednotky, nepovedlo se mu to jen proto, že velitel jeho čety zbraň na dálku deaktivoval.“

„Ano. Desátník Ulanov.“ Nasr chvíli zíral do prázdna, než se znovu obrátil zpět na Gearyho. „Předpokládal jsem, že budete chtít výsledky zdravotní prohlídky.“

Geary si povzdychl a bezmocně rozhodil rukama. „Prošel příliš velkým množstvím bojů a chce jít domů.“

„Ano. A ne.“ Nasr se pousmál. „Chce jít domů. Ale ve skutečnosti začal desátník Ulanov řádit, protože se návratu domů bojí.“

„Bojí?“ To bylo natolik neočekávané, že Gearymu chvíli trvalo, než pochopil, a musel to zopakovat. „Bojí se? Návratu domů?“

„Máme takových případů víc, i když Ulanov byl ten nejhorší,“ poznamenal Nasr. „Admirále, co se stane, až se vrátíme domů? Co se stane s našimi loďmi a mariňáky?“

„Co vím, zůstanou pod mým velením.“

„Ale možná ne.“

„Jistý si tím být nemůžu.“

„A v tom je problém,“ řekl Nasr. „Vy to nevíte, já to nevím, nikdo to neví. Ulanov svému lékaři neustále opakoval, že se bojí. Chvíli trvalo, než nám došlo, že se bojí nejistoty. Jako mariňák je spokojený. Ví, že se o sebe dokáže v boji postarat, i když mu prožitý fyzický a mentální stres způsobil škody, které si desátník Ulanov odmítá uvědomit. Ale bojí se, že bude odhozen jako stroj, kterého už není potřeba. Chce jít domů, ale bojí se toho, co se s ním po návratu stane. A ten interní konflikt ho dohnal až k psychickému zlomu.“

Gearyho ramena poklesla, když si uvědomil, kolik dalších lidí ve flotile se stejně jako Ulanov bojí svého dalšího osudu. „Dokážu je dostat domů. Dlouho tady nezůstaneme a zamíříme domů. Ale s jejich obavami z budoucnosti toho moc nezmůžu. Nemám pro ně odpovědi.“

„Něco udělat můžete, admirále. Řekněte jim, že se ze všech sil postaráte o jejich blahobyt. Možná vám to nepřijde jako nijak důležité, ale pro ně to bude hodně znamenat.“ Na rtech doktora Nasra se objevil náznak smutného úsměvu. „Lékařům začnou lidi až příliš snadno připadat jako sbírka součástek, které buď fungují správně, nebo které je třeba opravit nebo vyměnit. Pokud se soustředíte na jednotlivé součástky, až snadno zapomenete na lidi vytvářené těmi částmi. Viděl jsem lidi na velitelských pozicích shlížet na své podřízené stejným způsobem, jako součástky organismu, jemuž oni vládnou. Součástky existující jen proto, aby sloužily celku. Pokud vojín selže nebo zemře, nahradí ho další. To je vše. Ale my lidé se bojíme toho, že nás někdo uvidí jen jako součást celku, snadno nahraditelnou, že ano?“

„To ano, doktore, protože jsme viděli u ostatních, jak se to stává, a někdy se to stává i nám osobně. Dobrá. Najdu způsob, jak všechny ujistit, že nebudou jen tak odhozeni stranou.“

Natáhl se ke komunikátoru, aby hovor přerušil, ale doktor ještě promluvil: „Viděl jste hlášení z lodí patřících Callaské republice a Federaci Trhliny?“

Geary přikývl. „Procházel jsem si je. Nezdá se, že by na těch lodích byly nějaké problémy. Je mi jasné, že se po návratu chtějí odpojit od flotily. A já udělám, co budu moct, aby k tomu opravdu došlo.“

„Nezdá se, že by tam byly nějaké problémy,“ zopakoval Nasr. „Ale jsou. Ti muži a ženy čekali, že se po skončení války vrátí domů, že jejich lodě budou odvolány zpátky do jejich republiky a federace. Nestalo se to. V tuto chvíli jsou navenek v pohodě. Ale víte, jak může člověk prostě jít dál a fungovat jako obvykle, bez vnějších známek potíží, dokud v důsledku skrytého stresu náhle nevybouchne? To je přesný popis těch lodí. Dávejte si na ně pozor, admirále.“

„Budu, doktore.“ Po konci hovoru s Nasrem Geary chvíli mlčky seděl. S loďmi Callaské republiky a Federace Trhliny nic nenadělám. Už jsem jejich nadřízeným řekl, ať na své lidi pečlivě dávají pozor a přikážou prohlídku každého, kdo by mohl být na hraně. Musím jim tu práci ale nějak usnadnit. Geary se narovnal ve svém křesle a aktivoval záznam na komunikátoru. „Tady admirál Geary. Rád bych všem členům flotily poskytl informace o našem současném stavu. Brzy odletíme z Midwaye a vrátíme se domů. Doma budeme muset delší dobu zůstat. Přestože jste všichni odvedli neuvěřitelnou práci při opravách našich lodí, flotila i tak bude potřebovat spoustu času v docích u Varandalu.“

Jak říct ten zbytek? „Chci všechny osobně ujistit, že se budu ze všech sil snažit, abych na vás dával pozor a postaral se, že se k vám po návratu domů budou všichni chovat tak, jak jste si za svou službu Alianci zasloužili.“ To nestačí. Samozřejmě že budu dávat pozor na všechny své podřízené, je to má povinnost. Ale nemůžu jim slíbit, že na nás po návratu nečekají žádné potíže. Co jim mám říct, aby věděli, že je neopustím?

Ale co, prostě to řeknu. „Nikoho jsme na cizím území neopustili. A nikoho neopustíme ani po návratu domů.“

Ukončil záznam a pak zavolal na můstek: „Táňo, můžete pro mě něco udělat?“

„Jelikož nemám nic na práci než jen dohlížet na bitevní křižník a jeho posádku?“ zeptala se Desjaniová.

„Moc času vám to nezabere,“ slíbil jí Geary.

„Sakra, takový slib slyším poprvé. Dobrá, pane admirále. Stavíte se někdy v brzké době na můstku?“ dodala pichlavě.

Zadíval se na hodinky. „Za chvíli tam budu. Není důvod spěchat, že ne?“

„Ne, pochopitelně ne,“ potvrdila mu Desjaniová.

Nikdo nevěděl, v kterou konkrétní chvíli se celá akce rozjede. S ohledem na vzdálenosti mezi slunečními soustavami nebylo možné plánovat načasování na minutu přesně. Ale někdy během dalších dvanáct hodin plán navržený představiteli generála Drakona buď uspěje, nebo selže.

Geary se nechal vidět posádkou při procházce chodbami Neochvějného. Několikrát se zastavil, aby si promluvil s lodníky. Většina mu dávala různé variace na otázku „Kdy už odletíme?“ Odpovídal variacemi na „Brzo.“

Když dorazil na můstek, přivítala ho Desjaniová přikývnutím hlavy a ukázala bradou na svůj displej. „Dobré hlášení, pane admirále. Mám ho rozeslat?“

„Nemáte žádné návrhy, jak to vylepšit?“ zeptal se Geary, když si sedal a aktivoval svůj vlastní displej zobrazující situaci ve sluneční soustavě.

„Ne. Tohle je případ, kdy je nejlepší poslat to tak, jak to šlo, od srdce.“

„V tom případě to prosím vyšlete celé flotile, kapitánko.“

„Jistě, pane admirále.“

„Víme něco nového o řediteli Boyensovi?“

Pokrčila rameny. „Dostali jsme jen další stížnost na to, jak provokativně manévrujeme. Zjevně má pocit, že by se měl cítit ohroženě jen proto, že jste přesunul tolik svých lodí na oběžnou dráhu jen deset světelných minut daleko od brány hypersítě.“

„A jen osm světelných minut od jeho flotily,“ dodal Geary. „Poslali jsme mu standardní odpověď, že nám vláda soustavy Midway povolila manévrovat dle libosti?“

„To se budete muset zeptat našich vyslanců,“ odpověděla Desjaniová pohrdavě.

„Udělám to,“ řekl Geary. Boyens ho stále více dráždil opakovanými zprávami, které měly být teoreticky součástí vyjednávání, ale ve skutečnosti šlo o sotva maskovaný posměch. Boyens si byl jistý, že ho Geary ze soustavy nemůže vyhnat.

Ale zatímco si syndická flotila tvrdohlavě držela pozici poblíž brány hypersítě, narostl počet aliančních lodí poblíž brány na sedm bitevních lodí a jedenáct bitevních křižníků doprovázených desítkami lehkých a těžkých křižníků a torpédoborců. Jen málo lodí bylo v dokonalém stavu, ale všechny měly plně funkční pohon, štíty a zbraně nezbytné pro případný útok. Geary je označil jako formaci alfa a rozmístil je do tvaru jediné obrovské pěsti mířící přímo do obličeje Boeynsovy flotily.

Když alianční lodě zaujaly své pozice, přesunula komodorka Marphissa zbývající lodě midwayské flotily dál od brány a vytvořila tak obranné body bránící přesunu syndických lodí blíž ke hvězdě a zároveň omezující syndické manévrovací možnosti ohrožováním trasy k nejbližšímu skokovému bodu soustavy.

„Musí mu být jasné, o co se snažíme,“ poznamenala Desjaniová s výrazem člověka, který nečekal, že by se dnes stalo něco, k čemu nedocházelo dnes a denně posledních pár dní. „Boyens není úplný blbec, i když je to syndický ředitel.“

„Myslí si, že blafujeme a snažíme se ho donutit k odletu,“ řekl Geary.

„A my snad děláme něco jiného?“ zeptala se s přehnanou nevinností.

Kdyby v tu chvíli něco pil, nejspíš by se začal dusit. Naštěstí o sekundu později došlo k události, díky níž nemusel nijak odpovídat.

„Bránou do soustavy dorazila další loď,“ oznámila poručice Castriesová a když byla nová loď identifikována, pokračovala živěji: „je to těžký křižník patřící Midwayi, který eskortoval ten uprchlý křižník ke skokovému bodu na Kane.“

„Vrátil se zpátky branou?“ vyhrkl poručík Yuon. „Ale to…“

„Není moc chytré,“ řekla Desjaniová klidně. „Museli si myslet, že syndická flotila už odletěla. Hele, otáčí se a míří ke zbytku midwayské flotily.“

„Není dost rychlý,“ zamumlala poručice Castriesová. „Paní kapitánko, senzory flotily předpokládají, že ten těžký křižník ztratil jednu hlavní pohonnou jednotku. Nevidíme žádné stopy škod, takže jde nejspíš o interní selhání.“

„Syndické lodě nejsou vybaveny na interní opravy tak dobře jako my,“ odpověděla jí Desjaniová.

„Má potíže,“ potvrdil poručík Yuon. „Manévrovací systém předpokládá, že s tak omezeným pohonem ho dokáží Syndikové dohnat dřív, než se dostane do bezpečí ke zbývajícím midwayským lodím.“

„Slyším ve vašem hlasu zmatek, poručíku,“ řekla Desjaniová. „Proč?“

„Já…“ Yuon si olízl rty a pak bezmocně rozhodil rukama. „Mám tak trochu pocit, že jsou na naší straně, paní kapitánko. I když je to syndický křižník. Teda, chtěl jsem říct, že je to bývalý Syndik.“

„Není to syndický křižník,“ souhlasil s ním Geary. „Syndikové ho postavili, ale teď patří někomu jinému. A křižníky stále poslouchající syndickou centrální vládu jdou po něm.“ Nemusel kontrolovat závěry manévrovacího systému. I podle zběžného odhadu pohybu lodí na displeji bylo jasné, že se těžké křižníky a elzetka odpojující se od syndické bitevní lodě dostanou na dostřel osamělé midwayské lodě nejméně půl hodiny před tím, než se bude moci spojit se zbytkem své flotily.

Geary zaťukal do komunikátoru. „Všem jednotkám formace alfa, připravte se na boj.“

Cítil na sobě překvapené pohledy důstojníků na můstku, dokonce i Desjaniová předstírala překvapení. S výjimkou Táni nikdo netušil, proč Geary takový rozkaz vydal. Zatím ne. Ještě pořád to musíme držet pod pokličkou.

„Přejděte na plný bojový poplach,“ přikázala Desjaniová svým důstojníkům. Poplašné sirény se rozječely a začaly přivolávat posádku na bojové pozice, zatímco Geary sledoval pohyby ostatních lodí a odhadoval správný okamžik pro vyslání své zprávy. „Kapitánko Desjaniová, vidím, že se ty syndické křižníky a elzetka dostanou na dostřel k midwayskému křižníku během osmi minut.“

„To říkají i naše bojové systémy,“ potvrdila mu Desjaniová.

„Spojte mě se syndickou vlajkovou lodí.“

Syndická bitevní loď s ředitelem Boyensem na palubě se nacházela osm světelných minut od Neochvějného. Těžké křižníky a elzetka, které vyrazily od bitevní lodě, se vzdálily skoro na světelnou minutu daleko a rychle se shora blížily k osamělému midwayskému křižníku. Midwayská flotila vyrazila do akce, ale stále byla ještě několik světelných minut daleko od místa, kde Syndikové hodlali zaútočit na jejich společníka.

Teď. Geary zaťukal do ovladače a aktivoval komunikační kanál s ředitelem Boyensem. Nasadil zmatený a vzteklý výraz a prohlásil hlasem plným stejných emocí: „Řediteli Boyensi, tady admirál Geary první flotily Aliance. Vyslal jste své síly na zachycení lodě operující pod charterem a velením vlády Aliance. Okamžitě zastavíte jakékoli akce probíhající proti lodi nesoucí alianční vlajku a okamžitě své síly stáhnete. Geary, konec.“ Schválně vynechal formální konec zprávy, aby vyzněla tvrději.

Celý můstek na něj znovu vyjeveně zíral, ale jejich pohledy se přesunuly, když na můstek dorazili vyslanci Rionová a Charban. „Pane admirále,“ začala Rionová překvapeně, „tu loď jsme si pronajali na misi pro alianční vládu. Proč ji pronásledují syndické válečné lodě?“

„Nevím, paní vyslankyně,“ odpověděl Geary. „Oznámil jsem Syndikům, pod jakou vlajkou ta loď letí a přikázal jim, ať ji nechají na pokoji.“

Desjaniová znovu dovedně předstírala překvapení: „My jsme si pronajali midwayský křižník? Tedy, alianční vláda si ho pronajala?“

„Správně,“ potvrdil Charban. „Podle nás je v zájmu Aliance dobře vycházet s domovskou soustavou toho křižníku.“

„Ale pokud operuje pod aliančním charterem, tak je během doby trvání smlouvy aliančním majetkem. Pokud na něj Syndikové zaútočí…“

„Tak zaútočí na alianční loď,“ vložil se do hovoru Geary. „Všem jednotkám formace alfa, s okamžitou platností zrychlete na nula celá dva světla a zabočte na pravobok, tři dva stupně, nahoru nula šest stupňů.“

„Musíme jednat, jako by útočili na alianční loď,“ souhlasila Rionová a z jejího hlasu plynulo přesvědčivé rozhořčení, jakoby snad celá situace nebyla domluvená dopředu.

Gearymu se podařilo načasovat zprávu téměř dokonale. Syndičtí pronásledovatelé dostali bezpochyby rozkazy zaútočit na osamělý midwayský křižník. Jelikož už Boyens předtím musel spolknout hořkou pilulku, když mu podobná akce nevyšla, určitě byl odhodlaný tentokrát uspět a svou kořist dostat. Syndické lodě začnou útočit, pokud Boyens své předchozí rozkazy nezruší. Ale Geary vyslal svou zprávu tak, aby se k Boyensovi dostala těsně před tím, než syndické lodě zahájí palbu. V tu chvíli už bude příliš pozdě a Boyensovy rozkazy se nedostanou k jeho lodím včas. Byl to jednoduchý geometrický problém, tři strany komunikačního trojúhelníku, které Boyensovi neposkytnou dost času na reakci.

Ředitel Boyens si to musel právě teď uvědomovat. Geary se přistihl, že se usmívá. Stačilo si představit, jak nešťastný musí být syndický ředitel z toho, že příliš pozdě postřehl, do jaké pasti to vletěl.

„Syndické těžké křižníky vypálily řízené střely!“ oznámila poručice Castriesová současně se zahoukáním poplašných signálů bojového systému Neochvějného.

„Ředitel Boyens musel naši zprávu dostat ještě před zahájením palby,“ řekla Desjaniová do oficiálního záznamu.

„Správně,“ potvrdil Geary. „Musíme předpokládat, že schválně zaútočil na alianční loď. A musíme se postarat, aby Syndikům takový agresivní čin neprošel.“ Znovu zaťukal do komunikátoru a tentokrát předstíral jen vztek: „Řediteli Boyensi! Vaše síly zahájily palbu poté, co jste byl informován, že loď operuje pod alianční vlajkou! To je akt nepřátelství, jasné porušení mírové dohody mezi Syndikovanými světy, kterou máte dodržovat. Podle podmínek této dohody mám právo a povinnost použít všechny nezbytné prostředky k ochraně aliančních životů a majetku. Hodlám okamžitě zlikvidovat všechny hrozby Alianci v této sluneční soustavě! Geary, konec!“

A aby toho neměl ředitel Boyens málo, domněle ochromená hlavní pohonná jednotka na osamělém midwayském křižníku náhle naskočila na plný výkon, čímž dramaticky zvýšila jeho zrychlení. „Tohle natropí syndickým střelám značné potíže,“ prohlásila Desjaniová. „Byly vypálené s předpokladem, že ten těžký křižník nemůže zrychlit.“

„Pořád na něj ale letí dva tucty řízených střel,“ řekl Geary.

„Zvládnou to,“ řekla Desjaniová s pohledem na displej. „Pokud budou poslouchat kapitánku Bradamontovou. Je na palubě toho křižníku, že ano?“

„Ano.“ Nebylo snadné zařídit přesun Bradamontové na syndickou loď, aniž by si toho někdo všiml, ale rutinní zásobovací operace dokázaly zamaskovat spoustu nezvyklých věcí. „Její přítomnost na palubě toho křižníku jasně dokazuje, že je ta loď dočasně majetkem Aliance. Vláda Midwaye pro operaci během aliančního charteru předala velení nad tím křižníkem kapitán-poručíkovi Kontosovi,“ dodal.

„Kontos?“ zeptala se Desjaniová. „Víme o něm něco?“

„To je ten, který vymyslel, jak připojit bitevní loď k opravářskému doku, aby ho mohl odtáhnout pryč z trasy bombardování enigem,“ řekl Geary.

„Ach,“ usmála se Desjaniová vědoucně. „A kapitánka Bradamontová nám bude moct poskytnout detailní hlášení o tomhle kapitán-poručíkovi, kterému to zjevně velmi dobře myslí?“

„Správně,“ potvrdil Geary.

„Dobrá práce, pane admirále.“ Zaťukala do ovládání palubních zbraní. „Pokud zachováte rychlost nula celá dva světla, budeme mít Boyense na dostřel během čtyřiceti pěti minut.“

Geary přikývl a zadíval se na svůj vlastní displej. Co udělám, pokud se Boyens nedá na útěk? Co když se nám postaví? Budu muset zaútočit na jeho bitevní loď a zlikvidovat jeho křižníky a zbývající eskorty. Bude to jednostranný masakr, ale i tak by mohli poškodit některé mé lodě. A až se dostanu domů, bude těžší vysvětlit, proč jsem musel zlikvidovat syndickou flotilu, zatímco její zahnání mi snadno projde.

Boyens měl jen omezené okno, během kterého mohl reagovat. Bitevní lodě měly k dispozici gigantickou palebnou sílu a neuvěřitelnou výdrž, ovšem za cenu pomalosti a neohrabanosti. Pokud se bude Boyens chtít vyhnout boji, musí zamířit s bitevní lodí k bráně hypersítě téměř okamžitě, jinak ho alianční lodě snadno doženou.

„Brána je jeho jediná možnost,“ poznamenala Desjaniová. „Pokud zamíří k jedinému skokovému bodu, ke kterému by se mohl dostat před námi, bude muset cestou proletět kolem midwayské flotily.“

„To je ale šťastná náhoda,“ prohlásil Geary.

„Musíme jít pořád po něm,“ dodala Desjaniová tišeji. „Nevletí do brány, pokud bude mít sebemenší pocit, že jen blafujeme. Musíme zůstat na trase pro nálet a udržovat si rychlost, dokud ze soustavy nezmizí. Pokud zaváháme nebo zpomalíme, pokud bude mít důvod pochybovat, bránu nepoužije. A pak ho budeme muset zničit.“

„Máte pravdu.“ Snažil se odhadnout, kdy by měl přikázat svým lodím zastavení útoku, ale Desjaniová měla pravdu. „Zkusí to hnát až na hranu, bude čekat, jestli opravdu vystřelíme.“

„Počítejte s tím, že k výstřelu bude muset dojít,“ poradila mu.

„Doufám, že tak daleko se nedostaneme.“

Ale přestože minuty ubíhaly, Boyensova vlajková loď zůstávala tvrdohlavě na stejné pozici. Geary si zkontroloval údaje bojového systému a sledoval, jak ubíhá čas do chvíle, kdy se syndická bitevní loď dostane na dostřel čelních aliančních lodí. Jedno číslo udávalo dobu k dosažení dostřelu pro řízené střely, druhé pro baterie pekelných kopí. Třetí označovalo chvíli, kdy se lodě dostanou natolik blízko, že bude možné použít kartáčové střely tvořené mraky kovových kuliček a čtvrté nejdelší dobu, za kterou budou moci zahájit palbu i generátory nulového pole na palubách aliančních bitevních lodí a křižníků.

Desjaniová zavrtěla při pohledu na svůj displej hlavou. „Pokud se nezačne hýbat během dalších pěti minut, dostaneme se na dostřel dřív, než bude moci použít bránu.“

„Proč s námi ředitel Boyens nekomunikuje?“ zeptala se Rionová stojící vedle Gearyho. „Proč nás neobviňuje, že jsme ho nalákali do pasti, proč se nesnaží omluvit, nebo nám aspoň nenadává? Ach, ano, už je mi to jasné.“

„Nechcete se podělit o své závěry?“ zeptal se Geary.

„Jistě, pane admirále.“ Rionová udělala gesto prázdnými dlaněmi a vysvětlovala: „Syndičtí ředitelé si svou pozici drží pomocí strachu. Podřízení vědí, že nemohou riskovat hněv svých ředitelů. Ale pokud se ředitel zdá slabý, podřízení v něm najednou vidí jasnou zraněnou kořist.“

„Takže v důsledku omluvy nebo snahy vymluvit se z boje by Boyens vypadal jako slaboch.“

„Velký slaboch a navíc hlupák.“ Rionová sevřela ruku v pěst. „Ví, že jsme to na něj navlékli. Kdyby otevřeně přiznal, že vlezl do pasti, byl by to poslední hřebíček do jeho rakve.“

„Myslíte si, že zůstane a bude bojovat?“

„To by byla sebevražda.“ Zatvářila se nejistě. „Ale cena za selhání tady pro něj bude hodně vysoká. A jeho vlastní vztek z toho, jak jsme ho pokořili, by ho mohl dohnat k beznadějnému boji. Nevím.“

„Dvě minuty do chvíle, kdy musí začít utíkat,“ řekla Desjaniová. „Během třiceti sekund bychom měli vidět aktivaci manévrovacích trysek na syndických lodích, pokud opravdu zamíří k bráně.“

Třicet sekund na přemýšlení o tom, jestli mazaný plán vládců Midwaye nakonec neselže a nevyvolá další vlnu bojů. Prezidentka Iceni a generál Drakon na hlavní obydlené planetě soustavy vzdálené několik světelných hodin budou muset žít s nejistotou ještě hodně dlouho. Třicet sekund na přemýšlení o tom, na co by asi mysleli, kdyby jako Geary viděli ten třicetisekundový odpočet na displeji, rychle se blížící ke konci. Ředitel Boyens musí být vzteklý, frustrovaný, musí mu být jasné, že je v pasti a že ho jeho nadřízení v syndické hierarchii přísně potrestají. Ale také musel vědět, že za ztrátu bitevní lodě by ho téměř jistě čekal trest smrti. Třicet sekund na přemýšlení, jestli bude Boyens raději riskovat smrt, než aby si dovolil selhání.

Deset sekund.

Pět.

TŘI

„Manévrovací trysky aktivovány na všech lodích syndické flotily,“ zavolal poručík Yuon. „Směrové vektory míří k bráně hypersítě.“

„A je to,“ prohlásila Desjaniová pochvalně. „S nahozením hlavních pohonů bude taky čekat do poslední možné sekundy,“ předpověděla.

„Co když si to Boyens špatně spočítá?“ zeptal se Geary.

„Tak mu do té bitevní lodě naděláme pár děr jako připomínku, aby si příště nechával větší bezpečnostní rezervu,“ odpověděla mu s úsměvem. „Že ano?“

„No jo. Ten náš „charterovaný“ těžký křižník řídí někdo, kdo to opravdu umí.“

Osamělý těžký křižník stále zrychloval pryč a měnil svůj směr tak, aby se mu letící řízené střely dostaly přesně na záď a musely ho pronásledovat, čímž střelám zkomplikoval práci. Geary přesunul pohled na midwayskou flotilu, mířící ke křižníku z boku na trase určené k zachycení syndických lodí vyslaných pronásledovat křižník. „Vůbec nic nepředstírají. Pokusí se ty syndické lodě zničit.“

Desjaniová se na něj úkosem podívala. „Midwayské lodě stojí proti přesile tři ku šesti v těžkých křižnících. Pár lehkých křižníků navíc to nevýhodu nevykompenzuje. Pokud bude jejich komodorka pokračovat, dostane Midway pořádný výprask.“

„Nejspíš ano,“ souhlasil s jejím závěrem Geary. „Doufejme, že je dost chytrá, aby to sama viděla.“ Pak jeho pozornost upoutalo něco dalšího: lodě Tanečníků opouštějící svou oběžnou dráhu a mířící k místu akce. „Copak si o nás asi Tanečníci myslí, když nás sledují.“

„Pokud nás tajně sledovali tak dlouho, jak si myslíme, tak si nejspíš říkají: lidi se chovají jako obvykle.“

„Pořád ale musí být spousta věcí, které o nás nevědí,“ řekl zamyšleně Charban. „Jsem si jistý, že Tanečníci velmi pečlivě sledují všechno naše jednání.“

„Bylo by zajímavé znát jejich interpretaci současného dění,“ prohlásila Rionová spíše pobaveně.

Geary jim neodpověděl, místo toho upíral oči na časový odpočet. Pokud syndická flotila neaktivuje hlavní pohonné systémy během dalších dvaceti sekund, dostanou se Gearyho lodě na dostřel dřív, než budou moci Syndikové uprchnout branou hypersítě pryč ze soustavy.

„Moc velkou časovou rezervu si nenechává,“ poznamenala Desjaniová. „I kdyby… fajn. Konečně,“ dodala s náznakem zklamání.

„Hlavní pohonné jednotky aktivovány na všech syndických lodích,“ prohlásila poručice Castriesová. „Maximální možné zrychlení.“

„Drží to pěkně na hraně,“ řekla Desjaniová. „Zajímalo by mě…“

„Co?“ zeptal se Geary.

„Jestli to celé není o Boyensově ješitnosti. Možná se nás snaží naposled trochu vydráždit, držet se nám těsně před nosem a utéct nám branou v poslední možnou chvilku, aniž bychom ho stačili zasáhnout.“

„V každém případě je to nebezpečná hra. Pokud jede takhle bez rezervy a netrefí se byť jen o vlásek, mohou jeho lodě schytat spoustu zásahů.“

Jeho displej se zachvěl a objevila se na něm hromada nových informací. „Co je to?“

„Taktické datové propojení s flotilou Midwaye,“ odpověděla Desjaniová. „Řekla jsem svým systémákům, ať to nepouští v reálném čase, ale pročistí to a aktualizují periodicky.“

Ty si necháš do systému pustit informace z flotily bývalých Syndiků? Gearyho to překvapilo. Ale bylo mu jasné, že taktické spojení může poskytnout užitečné informace o připravenosti lodí Midwaye i o stavu osamělého křižníku prchajícího před Syndiky. Ten teď systém identifikoval jménem Mantikora.

Střely vypálené na Mantikoru přesunuly své vlastní vektory, aby vyrovnaly změnu zrychlení a trasy svého cíle. Stále se blížily, ale s ohledem na nízkou relativní rychlost, s jakou Mantikoru doháněly, bylo pro zbraně těžkého křižníku snadné je zaměřit. Geary sledoval, jak pekelná kopí udeřila do čelních syndických střel a při první salvě čtyři z nich zlikvidovala. Stále jich ale zbývalo dvacet.

Směrový vektor Mantikory se prudce změnil, jak křižník odpojil svůj hlavní pohon a pomocí směrových trysek začal zatáčet nahoru, zpátky směrem, od kterého přilétal. Pekelná kopí z příďových baterií zahájila palbu na stále se blížící střely, ke kterým byl křižník v tu chvíli čelem, ale setrvačností stále letěl pryč od střel.

Tenhle manévr znám. Jako další se stane…

Hlavní pohonný systém Mantikory nakrátko zahořel na plný výkon a snížil její rychlost. Blížící se střely nedokázaly dostatečně zpomalit a místo toho musely použít své manévrovací trysky k pokusu o dostatečně rychlou obrátku a opětovné zaměření cíle, který se náhle přiblížil mnohem rychleji, než jejich elektronické mozky předpokládaly.

Směrové vektory střel se rozdělily a proletěly kolem Mantikory. Silné přetížení působící na prudce manévrující střely v několika případech přesáhlo limity jejich konstrukce a střely se rozpadly uprostřed letu. Ty, které radikální změnu kurzu přežily, spalovaly zbývající palivo ve snaze srovnat se s pohybem svého cíle, v důsledku čehož se relativně k Mantikoře téměř zastavily. A změnily se na dokonalé cíle pro palubní zbraně křižníku.

Baterie pekelných kopí vypálily a šest zbývajících střel explodovalo.

„Takový manévr by se neměl dělat s ničím větším, než je lehký křižník,“ poznamenal Geary.

„To musí být předválečná doktrína,“ řekla na to Desjaniová. „Já to udělala i s bitevním křižníkem. Stejně tak Bradamontová. Nejspíš ukazuje těm bývalým Syndikům, jak řídí loď někdo, kdo to opravdu umí.“

Mantikora stále zpomalovala a vektory všech zbývajících lodí poblíž brány mířily ke vstupu do hypersítě. Boyens se svou jedinou bitevní lodí a čtyřmi lehkými křižníky zrychloval k bráně tak rychle, jak to jen neohrabaná a pomalá bitevní loď dokázala. Gearyho mnohem větší formace stále letěla Boyensovi po krku, ale předpokládaný bod setkání se syndickou flotilou se nacházel kousek za branou. Pokud bude Boyens udržovat své současné zrychlení, dostane se ze soustavy dřív, než budou moci Gearyho lodě zahájit palbu.

Šest těžkých křižníků a deset elzetek vyslaných Boyensem, aby pronásledovaly Mantikoru, provedlo obrátku a mířilo na setkání se svou bitevní lodí, k němuž mělo dojít několik minut před tím, než celá syndická flotila dosáhne brány.

A midwayská flotila k nim mířila z téměř přesně opačné strany než Geary, s úmyslem udeřit na syndické těžké křižníky ještě před tím, než se dostanou pod ochranu své bitevní lodě a zbytku Boyensovy flotily.

Nebyla to zrovna jednoduchá situace, protože poblíž brány operovalo najednou pět samostatných skupin lodí patřících třem různým hráčům, ale nebylo to ani zdaleka tak komplexní, aby to Geary nedokázal udržet v hlavě. Pokud Syndikové zachovají své kurzy, musím se starat jen o to, jestli komodorka Marphissa provede nesmyslnou zteč proti přesile dva na jednoho. Měl bych…

Geary sebou překvapeně škubl, když jeden ze syndických lehkých křižníků náhle explodoval.

„Co se to sakra stalo?“

Překvapení na můstku bylo natolik dokonalé, že trvalo téměř tři sekundy, než konečně promluvil poručík Yuon: „Na ten lehký křižník nikdo nevystřelil.“

„To bouchl jen tak sám od sebe?“ zeptala se Desjaniová ostře.

„Nebyl zasažený žádným výstřelem, kterého by si naše senzory všimly,“ trval na svém poručík Yuon. „Stále jsou mimo dostřel našich lodí i midwayské flotily. A žádný z dalších Syndiků nestřílel.“

„Mohlo to být něco, co udělala midwayská flotila? Třeba volně letící mina?“ zapochybovala Desjaniová.

„Naše senzory tvrdí, že šlo o vnitřní explozi, paní kapitánko,“ odpověděla poručice Castriesová. „Ne externí. Nemohla to být mina.“

„Paní kapitánko,“ řekl poručík Yuon, „podle senzorů jde o explozi konsistentní s  přetížením energetického jádra. Ale zároveň nezachytily žádné varovné signály, žádnou stopu toho, že by jejich jádro mělo nějaké potíže. Prostě najednou explodovalo.“

„Žádné zásahy ani stopy technických potíží,“ prohlásila Desjaniová zamyšleně a aktivovala interkom. „Hlavní inženýre, může energetické jádro samovolně explodovat, aniž by si naše senzory nevšimly stop nestability?“

„V žádném případě, paní kapitánko,“ odpověděl inženýr. „Něco bychom určitě zachytili. Přešli z bezproblémového provozu do kritického stavu tak rychle, jak je to jen technicky možné. Takže mě napadá jen jedno jediné vysvětlení.“

Desjaniová několik sekund čekala a pak se zeptala: „A co by to bylo?“

„Ach. Omlouvám se, paní. Někdo aktivoval přetížení schválně. Nic jiného to být nemůže.“

„Někdo to jádro nechal explodovat schválně?“ zapochyboval Geary. „Proč by to dělali?“

„Nemám nejmenší tušení, pane admirále. Ani Syndikové nejsou většinou tak vymaštění, aby něco takového udělali pro legraci.“

„Pane admirále!“ Ve virtuálním okně na Gearyho displeji se objevil obraz poručíka Igera. „Pokud správně interpretujeme zachycená data, tři minuty před explozí toho lehkého křižníku Syndikové na jeho palubě odpojili svůj přístup k velitelské a řídící síti jejich flotily.“

„Odpojili se od syndické sítě?“ Geary se obrátil na Desjaniovou a viděl na ní, že dospěla ke stejnému závěru jako on. „To by odpovídalo vzpouře, ne?“

„Ano, pane admirále,“ potvrdil Iger neochotně. „Mohlo by to znamenat vzpouru. Ale nemáme dost informací, abychom takový závěr mohli potvrdit nebo vyvrátit.“

„Máte alternativní vysvětlení pro náhlou explozi té lodě? Zachytili jsme nějaké nezvyklé signály vyslané ze syndické vlajkové lodi? Něco, co by mohlo na dálku aktivovat autodestrukci toho křižníku?“

„Ne, pane admirále, ale komprimovaný signál na speciální frekvenci není něco, co bychom dokázali snadno zachytit. Budeme muset projít všechny zachycené signály a pečlivě se dívat po nezvyklých přenosech.“

„Myslíte si, že vyhodili svou vlastní loď do vzduchu, aby jim nemohli vzbouřenci utéct?“ zeptala se Desjaniová Gearyho.

„Myslím si,“ odpověděl, „že vím dost o tom, jak syndičtí ředitelé přemýšlí. S ohledem na to, kolik jejich lodí zlikvidovalo bezpečnostní agenty na svých palubách a pak se vydaly na útěk, mně nijak nepřekvapuje zjištění, že si Syndikové vymysleli pojistku, která tomu má v budoucnosti zabránit.“

Poručík Iger hovoru naslouchal a přikyvoval. „Pane admirále, v celé soustavě máme spousty satelitů a senzorů. Pokud signál vyslali, a je to natolik důležitá věc, určitě ho najdeme.“

„Pro Syndiky to rozhodně důležité je,“ řekl Geary. „Říkáte mi, že je to důležité i pro nás?“

„Ano, pane. Pokud dokážeme ten signál identifikovat, analyzovat a zkopírovat, možná ho dokážeme v případě potřeby také použít.“

Desjaniová se naklonila ke Gearymu s veselým úšklebkem na tváři. „Budeme moct vyhazovat jejich lodě do vzduchu za pomoci jejich vlastní pojistky proti vzbouřencům? Líbí se mi způsob, jakým přemýšlíte, poručíku.“

„Není žádná záruka, že to kdy dokážeme, paní kapitánko. I kdyby se nám podařilo lokalizovat signál, nejspíš bude pro každou syndickou loď potřeba specifický kód a autorizace. Ale pokud Syndikové se zaváděním takového systému spěchali, mohli nechat nějaká otevřená zadní vrátka.“

„Paní kapitánko?“ ozvala se poručice Castriesová. „Midwayská flotila změnila směr.“

Geary se zadíval zpátky na mapu soustavy, kde midwayská flotila zahájila širší obrátku a mířila blíž k hvězdě a dál od syndických těžkých křižníků. V tu chvíli mu došlo, co to mělo znamenat. „Oni nechtěli útočit.“

„Cože?“ zeptala se Desjaniová.

„Midwayská flotila. Neměli v úmyslu udeřit na ty těžké křižníky. Chtěli se dostat dost blízko, aby mohli poskytnout podporu, pokud by se některé z těch křižníků nebo elzetek rozhodly zběhnout.“

Rionová se zasmála jako učitelka, jejíž oblíbený žák uhodl správnou odpověď. „Ano, pane admirále, skoro určitě jim šlo o tohle. Prezidentka Iceni se mi přiznala, že spolu s generálem Drakonem zkouší přemluvit syndické lodě ke vzpouře.“

„Ale když viděli explozi toho lehkého křižníku,“ prohlásil Charban, „uvědomili si, že Syndikové jsou připraveni a schopni zabránit svým lodím ve zběhnutí.“ Zavrtěl hlavou a dodal: „Copak si syndická vláda neuvědomuje, že další takové krátkozraké řešení ve skutečnosti s tím základním problémem nic nenadělá?“

„Zarazili alespoň jednu vzpouru,“ namítla Desjaniová.

„Za cenu lehkého křižníku,“ řekl Charban. „Pořád přišli o loď. A posádky na ostatních lodích se budou ze všech sil snažit zjistit, jak tu syndickou bezpečnostní pojistku vyřadit. A přijdou na to, protože lodníci vždycky najdou způsob, jak obejít geniální plány svých nadřízených, takže další vzpoura uspěje. Z krátkodobého hlediska je snazší něco zničit než opravit to, co se rozbilo. Ale ničení není řešení. Je to jen způsob, jak můžete něco zpomalit a nemusíte se při tom obtěžovat přemýšlením, jak to vyřešit správně.“

„Za deset minut budeme na dostřel syndické flotile,“ připomněl všem poručík Yuon.

Geary se zadíval na ukazatel zbývající vzdálenosti a zadoufal, že Boyens nedostane na poslední chvíli chuť předvést velkolepé a sebevražedné gesto. Bojové systémy alianční formace si už vybíraly cíle a přiřazovaly jim jednotlivé palubní zbraně. Byly připravené zahájit palbu v okamžiku, kdy se syndické lodě dostanou na dostřel a kdy dostanou rozkaz pálit. Geary se rozhodl poslat ještě jednu zprávu.

„Řediteli Boyensi, pokud do této soustavy vy nebo nějaká jiná formace Syndikovaných světů vstoupíte bez dovolení, radím vám, abyste se připravili nést následky svého rozhodnutí. Geary, konec.“

„Ne snad že bych měla něco proti vyhrožování Syndikům,“ řekla Desjaniová, „ale proč si myslíte, že na to budou pamatovat?“

„Kvůli jedné věci, kterou jsem nechal na starosti inženýrům kapitána Smythe. Světlo z té události by se mělo teď někdy objevit. Chtěl jsem to odhalit dřív, ale teď to bude taky stačit.“

Bitevní systémy na můstku zapípaly na poplach a označili na displeji vzdálený pohyb, kterého si senzory právě všimly. Daleko od oblasti kolem brány, u orbitální stanice kolem plynného obra, se vydala na cestu nová bitevní loď Midway. Podle všech údajů senzorů byla Midway plně funkční a připravená k boji.

„Jejich bitevní loď funguje?“ zeptala se Desjaniová, která zjevně nevěděla, zda z toho má mít radost, nebo obavy.

„Ani náhodou. Spousta toho je jen maskování, které má vytvářet dojem, že je loď plně připravená k boji. Ale Boyens na svých senzorech uvidí, že vláda Midwaye má teď svou vlastní bitevní loď, připravenou odrazit další syndický útok.“

„A doma o tom bude moct podat hlášení,“ poznamenala Rionová. „To je od vás velmi hezké, admirále.“

„Co když se Syndikové pokusí o další útok v nejbližší době?“ zeptal se Charban.

„Dělám, co můžu,“ řekl Geary s pohledem na Desjaniovou, „s tím, co mám po ruce.“

„Vy žijete v reálném světě?“ zeptal se Charban. „Jak jste mohl s takovým přístupem vůbec dostat tak vysokou hodnost?“

„To opravdu netuším.“ Na Gearyho displeji se syndická flotila znovu spojila a všechny její lodě zamířily k bráně hypersítě. Zbývala jen minuta do okamžiku, kdy bude Geary moct svým lodím přikázat, aby zahájily útok.

Desjaniová se na něj zadívala. Všiml si, jak se její ruka vznáší nad ovládáním zbraní. Všichni na můstku se na něj dívali, všichni ve flotile čekali na jeho další slova.

Syndická flotila dorazila k bráně a zmizela.

Geary zhluboka vydechl. „Všem jednotkám formace alfa, snižte rychlost na nula celá nula dva světla, zabočte na levobok jedna devět nula stupňů v čase tři nula. Všechny jednotky přejdou na normální úroveň pohotovosti.“

Když Desjaniová předávala jeho rozkazy, tvářila se poněkud nepřítomně. Geary se na ni usmál: „Nemáte radost z toho, že to fungovalo?“

Neopětovala jeho úsměv. „Měli jsme ho rozstřílet. Dřív nebo později se o něj a tu jeho bitevní loď budeme muset postarat.“

„Možná máte pravdu,“ uznal Geary. „Ale nechtěl jsem zrovna tady a teď spustit znovu celou válku.“

„Naznačujete tím, že hodláte restartovat válku později na nějakém jiném místě?“

Byl připravený to popřít, ale pocítil natolik velkou nejistotu, že nakonec raději mlčel.

První flotilu Aliance už držely v Midwayi pouze poslední nedokončené opravy a přesuny personálu. Přesun lidí byl nicméně důležitý, jelikož šlo o lidi dříve držené v zajetí enigmami. Zajatci a jejich potomci pocházeli z Midwaye a okolních slunečních soustav a teď snili o návratu domů. Doktor Nasr i samotný Geary nevěřili, že se jejich sen naplní, ne podle přání a tužeb osvobozených zajatců, ale měli právo vybrat si svůj vlastní osud.

Poslední plánované opravy byly poslední pouze v tom smyslu, že budou provedeny u Midwaye. Pouze hrstka Gearyho lodí nepotřebovala spoustu další opravářské práce a přestárlé systémy na palubách lodí nadále náhodně selhávaly, většinou hromadně vždy ve chvíli, kdy měl Geary ze stavu svých lodí dobrý pocit.

„Mohli bychom tady strávit dalších šest měsíců a stejně bychom nedokázali křivku opotřebení předběhnout,“ vysvětloval obraz kapitána Smytha stojící v Gearyho kajutě na palubě Neochvějného. Smythe, nacházející se fyzicky na palubě své lodi Tanuki, dodal: „Ne pouze s osmi zásobovači a s tak vysokým počtem starých lodí.“

Staré lodě. To byla ve flotile každá loď, pro niž uplynulo více než dva či tři roky od chvíle, kdyby byla oficiálně předána do služby a vyslána do boje s předpokladem, že bude během pár měsíců zničena. „Dokázal jste se svými inženýry zázraky,“ prohlásil Geary. „Ani jsem nečekal, že se některé z bitevních lodí udrží tak dlouho.“

„Bitevní loď třídy Ochránce vydrží setsakra hodně, pane admirále,“ připomněl mu Smythe. „Všechno to pancéřování je drží pohromadě, i když by se správně měly dávno rozletět na kusy. A naštěstí se bez ohledu na množství děr lodě ve vesmíru nemohou potopit.“

„Potopit?“

„Víte, jak je to s loděmi na planetárních oceánech nebo mořích, ne?“ řekl Smythe. „Když ztratí výtlak a naberou moc vody, potopí se. Jdou pod hladinu a skončí na dně. Existuje tedy i typ, který je na to speciálně navržený, tuším se tomu říkalo ponorník. Ten se ale dokáže zase vynořit. Loď určená k plavbě po hladině vody je odepsaná, pokud se potopí. Tak se taky dřív ničily bitevní lodě a křižníky, když se ještě bojovalo na vodě. Stačilo do nich udělat dost děr, aby se potopily. Řekl bych teda, že aspoň pár jich muselo skončit při nějaké pořádné explozi, ale podle všeho většina skončila ve chvíli, kdy se dostala pod hladinu.“

Geary se něj zmateně zadíval. „Proč nemohly posádky dál řídit své lodě i pod hladinou? Copak jim voda tak vadila?“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Tanečník.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.