Top 10 zajímavostí

Monestir de Lluc Nádherné výhledy a duši povznášející zpěv na nejsvětějším místě na Mallorce

Valldemossa Jedno z nejkrásnějších vnitrozemských měst na ostrově

Pláže Nádherné pláže omývané průzračnými vodami jsou pro mnohé návštěvníky největší atrakcí ostrova

Coves del Drac Jeskyně s nádhernými krápníky a jedním z největších podzemních jezer na světě

Deià Kdysi domov spisovatele Roberta Gravese a dnes stále jedna z nejkrásnějších vesnic na ostrově

Can Prunera V muzeu v Sólleru se dozvíte mnohé o katalánském modernismu

Palmská katedrála Skvostná gotická katedrála je dominantou města i přístavu

Serra de Tramuntana Vydejte se na túru do míst zapsaných na seznamu světového dědictví UNESCO

Trhy v Sineu Tradiční středeční trhy jsou považovány za vůbec nejlepší na ostrově

Fundació Pilar i Joan Miró Seznamte se blíže s životem a prací nejslavnějších španělských umělců

Ideální den na Mallorce

9.00 Snídaně

Snídani v Palmě si dopřejte v příjemném prostředí baru Art Nouveau Bar Cristal na náměstí Plaça d‘Espanya. Zdejší personál, tvořený číšníky ve zralém věku, vás překvapí svým starosvětským přístupem plným respektu a úcty k zákazníkovi.

10.00 Hledá se Chopin

Vydejte se na přibližně desetikilometrovou cestu po silnici vedoucí olivovými a mandloňovými háji do Valldemossy a La Real Cartuja a navštivte apartmány, ve kterých trávili zimu George Sandová a Frédéric Chopin. V přilehlém paláci Palau del Rei Sanxo se můžete zaposlouchat do Chopinových skladeb, které jsou zde prezentovány.

12.00 Sladký prožitek

Prozkoumejte zákoutí městečka a v kavárně na Carrer Blanquera si dopřejte kávu a vyhlášený zákusek coca de patata.

13.00 Půvabné Deià

Pokračujte po malebném pobřeží do Deià, medově žlutavého městečka, které bývalo domovem Roberta Gravese a i dnes je magnetem pro spisovatele a umělce. Projděte se zdejšími uličkami a navštivte některý z butiků.

14.00 Gravesův hrob

Udělejte si přestávku na tapas v El Barrigon Xelini, ohromném stylovém baru s venkovní terasou na hlavní třídě. Posilněni se vydejte ke hrobu slavného básníka, který najdete na hřbitově na vršku kopce. Navštivte i jeho dům Ca n’Alluny, ve kterém je dnes umístěno malé muzeum.

15.30 Pláž

Vydejte se na krátkou procházku olivovníkovými a citroníkovými háji (nebo zvolte dvoukilometrovou jízdu autem) do Cala de Deià, maličké skalnaté zátoky. Zde se můžete opalovat nebo si zaplavat v křišťálově průzračné vodě.

18.00 Působivý západ slunce

Vydejte se zpět k pobřeží do několik kilometrů vzdáleného Son Marroig, který se v 19. století stal milovaným domovem rakouského arcivévody. Zde můžete navštívit jeho dům obklopený zahradami (otevřeno až do 19.30), ale největším zážitkem určitě bude pozorování západu slunce nad skalnatým mysem Na Foradada. Se sklenkou v ruce ve zdejším baru (otevřeném od 11 hodin do západu slunce) svůj zážitek ještě umocníte.

20.00 Čas na večeři

Na večeři se vraťte zpět do Deià a vyberte si některou ze zdejších prvotřídních restaurací. Nejvyšší kvalitu vám nabídnou v El Olivo (součást hotelu La Residencia), lidovější menu pak očekávejte v restauraci Jaume na hlavní třídě. Na obou místech počítejte s rezervací předem.

23.00 Noční život

Po návratu do Palmy se projděte po noční promenádě kolem přístavu a pokud vám ještě zbývá dostatek sil, zaskočte si na koktejl do exotického baru Abaco na ulici Carrer Sant Joan.

Úvod

Mallorca může být směle považována za ideální místo ke strávení dovolené. Svou krásou učarovala miliónům turistů, kteří se sem každoročně rádi vracejí. Mnozí z nich dokonce považují Mallorku za svůj druhý domov a pořídili si tu dům; jiní mají v některém ze zdejších přístavů zakotvenu svou loď. Temně modré i tyrkysové vody Středozemního moře, stovky kilometrů pobřeží s bělostnými písečnými plážemi a tajemnými zátokami, pulzující hlavní město, nepředstavitelných 300 slunečných dní v roce a bohatá nabídka ubytování společně se snadnou (a levnou) leteckou dopravou na ostrov tak činí z Mallorky jeden z nejkrásnějších koutů země.

Pláže s Modrou vlajkou

Pláže na Mallorce mívaly v minulosti nechvalnou pověst, ale po „ozdravné“ kampani se situace rapidně změnila. V současnosti najdete na ostrově celkem 31 pláží a 17 jachetních přístavů s Modrou vlajkou, které se můžou tímto celosvětově uznávaným puncem kvality pochlubit.

Rozmanitost krajiny

Mallorca, ležící severovýchodně od pobřeží Španělska, je sice největším z pěti Baleárských ostrovů, ale její rozloha není ve skutečnosti nikterak závratná. Pobřeží je dlouhé 550 km a ve své nejširší části (mezi mysem Cap de Sa Mola na jihozápadě a mysem Capdepera na severovýchodě) měří pouhých 100 km. V nejužším bodě ostrova (mezi Badia d’Alcúdia na severu a Badia de Palma na jihu) je pak vzdálenost sotva poloviční.

Krajina na ostrově je rozmanitá. Působivé útesy pohoří Serra de Tra muntana, jež je zařazeno na seznam světového kulturního dědictví UNESCO, obepínají západní pobřeží od Andartxu po Cap de Formentor. Jediný pohled na zdejší strmé pobřežní srázy s překrásnými zátokami a starobylými vesničkami vám doslova vyrazí dech. Kousek dál od pobřeží, směrem na severozápad, se můžete vydat na horskou túru. Zdolat tu můžete celkem deset vrcholů, nejvyšším z nich je Puig Major se svými 1 445 metry.

Skalnaté západní pobřeží

Dominantou severního pobřeží je 12 km dlouhý záliv Alcúdia, tvořený zlatavými písečnými plážemi pozvolna se svažujícími do zdejších mělkých vod. Najdete tu i nejrozsáhlejší mokřiny v západním Středomoří S’Albufera, které jsou celé chráněným přírodním parkem. Vnitrozemí ostrova je jednou velkou plání, na níž jsou roztroušena ospalá městečka, udržované farmy a bezpočet bělostných kostelíků postavených z pískovce. Kouzelnou atmosféru místa dotváří všudypřítomné olivové háje a sady mandloní a meruněk. Na východním pobřeží se dlouhé úseky pláží střídají s útulnými zátokami a působivými jeskynními formacemi, mezi nimiž se dodnes skrývá několik rybářských vesniček. Na jihu leží v zálivu hlavní město Palma de Mallorca, od něhož se na východ i západ táhnou nekonečné a bohužel poněkud přelidněné pláže. Ty jsou tím hlavním důvodem, proč je Mallorca již od konce 50. let minulého století vyhlášenou letní destinací.

Podnebí

Díky svému klimatu je Mallorca rájem pro Evropany. S výjimkou vrcholu léta, kdy se teploty občas vyšplhají až k 34 °C, se průměrná teplota v červenci a srpnu pohybuje okolo příjemných 24 °C. Zimy jsou tu mírné a nepříliš vlhké. Koupání v moři je od června do října příjemné i pro ty choulostivější z nás.

Dozrávající citrony

Flóra a fauna

Ostrovní flóra je stejně jako zdejší krajina velmi pestrá. Všude se pěstují olivovníky, mandloně, meruňky a citrusy, v horách se daří porostům borovic a dubu cesmínového. Svahy a stráně září nachovými odstíny rozmarýnu, levandule a vřesu. Pobřeží jsou poseta palmami, vesnické zdi a zídky zdobí překrásné buganvilie. V mokřinách S‘Albufera rostou divoké orchideje, topoly a samozřejmě nekonečné lány rákosí a ostřic.

Mallorca je domovem nebývalého množství ptačích druhů. Amatérští ornitologové sem přijíždějí na jaře, aby mohli pozorovat ohromná hejna tažných ptáků, kteří si Mallorku oblíbili jako zastávku na své dlouhé vzdušné pouti. Opravdoví znalci zamíří zejména do údolí Boquer poblíž města Pollença. V S’Albufera na severním pobřeží můžete pozorovat jak stálé, tak tažné druhy ptáků. K nejoblíbenějším patří volavky rusohlavé, stojící a hodující na hřbetech krav, nebo vzácný letní host zdejších mokřin, ostříž jižní. V létě můžete na ostrově spatřit i takové klenoty, jako jsou vlhy a dudkové. K pozorování tažných ptáků jsou ideálními místy ostrov Cabrera a Parc Natural de Mondragó v jihovýchodním cípu ostrova.

Ostrované a jejich jazyk

Mallorca má asi 876 000 obyvatel, téměř polovina z nich (408 000) bydlí v hlavním městě. Zbytek populace žije v 53 správních oblastech, nejřidčeji osídleným místem je vnitrozemí. V sezóně ostrov zaplavují turisté (okolo 9 milionů ročně, zejména z Velké Británie a Německa) a rovněž davy sezónních pracovníků, především z Andalusie. V tomto období je kapacita ostrova takřka naplněna a místní infrastruktura a zásobování vodou procházejí zatěžkávací zkouškou.

Chvilka odpočinku na Barri de Sant Miguel, Palma

Mallorčané ovládají španělštinu a tzv. „mallorštinu“, jeden z dialektů katalánštiny. Katalánština je zde úředním jazykem, v ní je uvedena většina nápisů a názvů ulic. Ostrované jsou však velmi komunikativní lidé a rádi si s vámi pohovoří i ve španělštině; navíc vysoký počet pracovníků z pevninského Španělska je zárukou, že španělsky se tu domluvíte všude.

Turistické trendy

Mallorca byla v 50. letech 20. století jedním z prvních míst ve Španělsku, které zaměřilo svou pozornost na rozvoj turistického ruchu. Od té doby patří mezi největší evropská turistická centra a příjmy z cestovního ruchu dnes pokrývají téměř 90 % jejího rozpočtu. Příjmy z turistiky sice udělaly z Mallorky nejbohatší region ve Španělsku co se týče příjmu na hlavu, ale ostrov se stal jakýmsi evropským nízkorozpočtovým zábavním parkem a to přineslo jak neblahé důsledky pro životní prostředí, tak negativní dopady na obyvatele. Čtyři dekády turistického boomu ostrov výrazně poznamenaly – betonové lesy hotelů a vilek doslova obklíčily kdysi poklidné pláže, přímořská letoviska se zaplnila fastfoody a obchody s bezcennými cetkami, ve stovkách barů a klubů byl k dostání nebezpečně levný alkohol. Takřka na každém rohu se tu k nebi vypínalo veliké červené McDonaldovské „M“.

Magaluf, jedno z prvních letovisek

V 90. letech si vláda uvědomila, že situace vyžaduje řešení. Překotný rozvoj cestovního ruchu a nevázané chování některých návštěvníků zhoršovaly dobrou pověst ostrova v Evropě, což společně s novými trendy v mezinárodním turismu vedlo k úbytku zájmu o Baleárské ostrovy. Vládní nařízení proto začala regulovat vznik nových staveb, mnohé turismem nedotčené oblasti byly prohlášeny za přírodní rezervace a došlo k demolici několika nevzhledných hotelových komplexů. V současné době je téměř třetina ostrova pod nějakou formou ochrany a pozitivní výsledky vládního snažení jsou patrné na první pohled.

Zároveň byly podniknuty kroky, které podpořily alespoň částečný odklon od masové turistiky směrem k ekologicky šetrnějším formám cestovního ruchu a turismu pro náročnější klientelu. Vládní iniciativa se zaměřila například na agroturistiku, v jejímž rámci je podporováno ubytování na venkově, ať již ve venkovských hotelích či na tzv. fincas (statcích). Návštěvníci si mohou užít klidu uprostřed nádherné přírody a majitelé usedlostí, kteří v minulosti často bojovali o pouhé přežití, získávají díky této formě turistiky příspěvek, který mohou investovat do svého hospodářství.

Na ostrově, zejména na území přírodních parků, byla vybudována síť turistických stezek. Všechny jsou výborně značeny, na vrcholcích kopců často stojí přístřešky, v nichž si turisté mohou odpočinout. Značné prostředky byly investovány do rozvoje golfové infrastruktury a stavby jachetních přístavišť s cílem přilákat náročnější klientelu. Po celém ostrově jsou otevírána nová luxusní letoviska a kvalitní butikové hotely.

Nádherná vyhlídka z Puig de Randa

V Palma de Mallorca jsou pro turisty připraveny komentované pěší prohlídky, které vás seznámí s historií města. Překvapeni budete množstvím muzeí a kulturních center, jež tu můžete navštívit; za jejich množství a kvalitu by se nemuselo stydět ani dvojnásobně velké město.

Užíváme si ostrova

V letních měsících se na ostrově konají nejrůznější hudební festivaly, z nichž mnohé hostí věhlasná jména koncertního i pěveckého nebe. Navštívit můžete i menší, lokální festivaly a slavnosti, které vás seznámí s tradiční kulturou Baleárských ostrovů. Poslední dobou opět ožívá zájem o mallorskou kuchyni, cuina mallorquina. Mnohá restaurační zařízení, počínaje tradičními sklípky a konče luxusními restauracemi, ji nabízejí v celé její kráse na svých jídelních lístcích.

Dívka v tradičním kroji

Cestování po Mallorce není ani v nejmenším náročné. Pronájem auta vám poskytne určitou osobní volnost a je poměrně cenově příznivý. Silnice na ostrově nebývají frekventované (s výjimkou Palmského zálivu) a s parkováním nejsou kromě hlavního města problémy. Hromadná doprava funguje na Mallorce velmi dobře, z Palmy se dostanete linkovými spoji do kteréhokoli místa na ostrově. Jsou tu i dvě železniční tratě, např. úzkorozchodná železnice do Sólleru. Podél pobřeží se můžete přepravovat na lodích a trajektech.

Aktivním návštěvníkům nabízí Mallorca mnohem více než jen slunce, moře a pláže. I když není žádných pochyb o tom, že právě tyto tři věci budou tím hlavním důvodem, proč sem vyrazit.

Stručná historie

Současná podoba Mallorky byla v průběhu posledních 4000 let utvářena mnohými vlivy. Pamětníky dávnověku tu jsou obranné kamenné věže zvané talayoty, postavené prvními obyvateli ostrova okolo roku 1300 př. n. l. Avšak již v mladší době kamenné žili na ostrově lidé – nejprve v jeskyních a poté v jednoduchých kamenných domech. Tito lidé zde při ohraničování svých polí vytvořili základy tzv. suchých zdí, zvaných parets seques nebo v katalánštině margers.

V průběhu staletí obchodovali ostrované se svými mocnějšími sousedy – Féničany, Kartáginci a Řeky. A právě Kartáginci dnešní Mallorku a Menorku postupně kolonizovali a vystavěli zde významné obchodní přístavy. Roku 123 př. n. l. Římané, kteří tou dobou již ovládali podstatnou část pevninského Španělska, připojili ostrovy ke svému území. Ostrovy pojmenovali Balearis Major (Mallorca) a Balearis Minor (Menorca).

Baleárská práčata

Obyvatelé Baleárských ostrovů byli po celém Středomoří vyhlášeni svou zručností při zacházení s prakem. Kamení vystřelovali z praku s tak smrtící přesností, že sám velký Hannibal je najímal do své armády za punských válek proti Římu. Samotné slovo „baleárský“ má pravděpodobně původ v řeckém ballein, tedy „házet“.

Římané, Vandalové a Mauři

Později šířili Římané na ostrově křesťanství, stavěli cesty a založili města Palmaria (dnešní Palma) a Pollentia (poblíž Alcúdie). Po rozpadu římské říše v 5. století zavítali na Baleárské ostrovy barbaři – Gótové, Vandalové a Vizigóti. Vandalové zničili téměř vše, co Římané na ostrovech vybudovali; výjimkou jsou snad jen zbytky Pollentie. Roku 534 n. l. vyhnali Vandaly z Baleár Byzantinci.

Tím však invaze na ostrov zdaleka neskončily. V 8. století se do Evropy rychlostí ohně šířil islám, jehož nositeli byli v této oblasti Mauři. Jejich armáda vedená generálem Tarikem přistála u břehů Pyrenejského poloostrova roku 711 a za 7 let ovládla téměř celé Španělsko. Baleáry zprvu vyplácely chalífům pouze vazalskou daň, ale po opakovaných nepokojích se zde Mauři na počátku 10. století vylodili a Baleárské ostrovy se definitivně staly součástí Cordóbského chalífátu.

Pozůstatky talayotického osídlení v Ses Païsses

Přestože památek maurské architektury se na Mallorce do dnešních dob mnoho nezachovalo – výjimku tvoří arabské lázně v Palmě a zahrady Jardins d’Alfàbia poblíž Sólleru – vliv Maurů je tu očividný na mnoha místech (zejména v Palmě, v Palau de l’Almudaina, na fontánách v S’Hort del Rei a na mnoha nádvořích domů). Mnohé místní názvy rovněž nezapřou svůj arabský původ, kupříkladu Alcúdia (Al-Kudia) neboli „na kopci“, Binissalem „syn míru“ a podobně.

Reconquista

Cílem křižáckých tažení, a to nejen ve Španělsku, bylo pochopitelně zbavení země muslimů. Od roku 1099, kdy byl znovu dobyt Jeruzalém, však trvalo dalších 400 let, než se po mnoha bitvách a obléháních podařilo křesťanům Maury konečně porazit. V roce 1229 dobyl Mallorku král Jakub I. Dobyvatel. Jako král se ukázal být osvíceným vladařem; využíval služeb jak poražených Maurů, přinucených vzdát se své víry a přijmout křesťanství, tak početných skupin židovských a janovských obchodníků.

Jakub I. vládl v Aragonii celkem šest desetiletí, ale dopustil se osudné chyby. Území, která sjednotil, rozdělil totiž mezi své syny. Nezávislému království Mallorca tak nejprve vládl Jakub II., poté Sancho a Jakub III. Neustálé třenice v dynastii vedly k tomu, že Jakub III. byl svržen z trůnu svým bratrancem Petrem IV. Při svém pokusu o znovuzískání trůnu nakonec padl v bitvě u Llucmajor roku 1349.

V následujícím století byla reconquista dokončena. Katoličtí panovníci Ferdinand a Isabela dobyli roku 1492 Granadu, poslední maurskou enklávu na Pyrenejském poloostrově.

Arabské lázně v Palmě

Španělské impérium

Jakmile však jedno bouřlivé období skončilo, ihned se objevilo další. Janovan Kryštof Kolumbus (o němž nejméně tři města na Mallorce tvrdí, že se ve skutečnosti narodil právě tam) roku 1492 svou odvážnou výpravou na západ pokořil Atlantik a objevil pro španělský královský dvůr netušený zlatý důl. Španělsko vyslalo do Nového světa své nejodvážnější dobrodruhy, obchodníky a kněze, a v Americe tak vznikla ohromná katolická, španělsky mluvící říše. Bezohlední a nenasytní conquistadoři posílali zpět do Španělska zlato a stříbro nevyčíslitelné hodnoty. Následujících 150 let vešlo ve známost jako Zlatý věk. Nic však netrvá věčně a i španělské impérium se začalo pomalu drolit. Všudypřítomná korupce a neschopnost vedla ke všeobecnému úpadku a po prohrané námořní bitvě s Anglií v roce 1588 bylo již zcela zjevné, že Španělsko nebude dále schopné pokračovat ve své expanzivní politice.

Král Jakub I., jenž dobyl Mallorku roku 1229

Samotné Baleárské ostrovy z těchto úspěšných let nikterak výrazně neprofitovaly. Obchodu s Novým světem se nesměly účastnit a jejich východní obchodní stezky byly stále více ohrožovány severoafrickými piráty a zejména mocným tureckým námořnictvem.

Války a jejich následky

Dcera Ferdinanda a Isabely se provdala za Maxmiliána Habsburského, následníka trůnu císaře římské říše. Španělská koruna tím připadla Habsburkům a zůstala v jejich rukou až do smrti Karla II. v roce 1700. A protože tento slaboduchý panovník po sobě nezanechal žádného potomka, situace využila Francie a na trůn dosadila vnuka Ludvíka XIV. Britové, kteří se obávali mocné francouzsko–španělské aliance, vytrvale podporovali Habsburky v jejich nárocích na španělský trůn. V následné válce o španělské dědictví (1702–13) stranily Baleáry jakožto součást Aragonského království Habsburským uchazečům o trůn. Anglická vojska obsadila Menorku a ta zůstala v její moci i po uzavření Utrechtského míru, který celou válku ukončil.

Ferdinand a Isabela vítají Kryštofa Kolumba

Roku 1805 se tehdejší král Karel IV. opět spojil s porevoluční Francií. Španělské loďstvo se tak po boku Francouzů zúčastnilo slavné námořní bitvy u Trafalgaru, v níž utrpělo drtivou porážku z rukou britského admirála Nelsona. Napoleon pak násilně sesadil Karlova nástupce Ferdinanda a na španělský trůn dosadil svého bratra Josefa Bonaparte. Francouzská armáda vpochodovala do Španělska, ale Španělům se za výrazné podpory britských jednotek vedených vévodou z Wellingtonu podařilo atak Francouzů odrazit. Období bojů mezi Francií a španělsko-britskou aliancí v letech 1808–1814 vešlo ve známost jako španělská válka za nezávislost.

V průběhu 19. století přišlo Španělsko o většinu svých zámořských držav. Baleáry byly trvale zanedbávány, na ostrovech se šířila chudoba a tisíce zdejších obyvatel zamířily za vidinou lepší budoucnosti do Jižní Ameriky. Hospodářský rozmach, který Baleáry zaznamenaly díky úspěšnému obchodování s vínem, netrval příliš dlouho; takřka všechny ostrovní vinice zničil zákeřný škůdce mšička révokaz...

Krize, republika a občanská válka

Počátek 20. století ve Španělsku by se dal charakterizovat jako období sociální a politické krize. V zemi zmítající se na pokraji anarchie bylo spácháno dokonce několik atentátů. Navíc Španělsko v té době vedlo koloniální válku v Maroku, kde však utrpělo roku 1921 potupnou porážku. Vše vyústilo ve státní puč, jímž se do čela státu dostal generál Primo de Rivera. Jeho diktátorský režim padl v roce 1929 a generál následně opustil Španělsko. Po volbách v roce 1931, které se nesly ve výrazně protimonarchistickém duchu, odešel do exilu i sám španělský král.

Uprostřed stávek a nepokojů vznikla nová republika. V roce 1936 získala většinu křesel v parlamentu levicová Lidová fronta, ale v zemi zmítající se v násilí na povolební vyjednávání nebyl čas. V červenci téhož roku proběhl další puč; tentokráte pod vedením generála Franciska Franka, jenž se mohl opřít o silnou podporu armády, monarchistů, konzervativců, církve a pravicového hnutí Falanga. Na straně republikánské vlády stáli liberálové, socialisté, komunisté a anarchisté. Vypukla občanská válka, která zemi pustošila v letech 1936–39. Ze zahraničí proudila do Španělska internacionální vojenská pomoc pro obě soupeřící strany. Ti, kteří stáli na straně republikánů, věřili, že se jedná o přímý souboj mezi demokracií a diktaturou; nacionalisté viděli ve válce bitvu mezi řádem a komunistickým chaosem. Během tří válečných let přišlo o život na jeden milion Španělů.

Mallorca a Menorca se ocitly na opačných stranách barikády. Menorca bezvýhradně podporovala republiku, a to až do jejího trpkého konce. Naopak Mallorku ovládali nacionalisté. Republikáni se pokusili již na počátku války na Mallorce vylodit, celá akce však skončila fiaskem. Z letiště v Palmě tak mohla působit italská letecká jednotka, která pravidelně bombardovala republikánskou Barcelonu.

Tvůrčí vklad

Mallorca vždy přitahovala tvůrčí duše. V roce 1838 strávili Frédéric Chopin a George Sandová několik měsíců ve Valldemosse, během nichž tu slavný skladatel zkomponoval své Preludium č.15 Des dur a neméně slavná spisovatelka napsala Zimu na Mallorce. Básník a spisovatel Robert Graves navštívil v roce 1929 Deià, jež se nakonec stalo jeho domovem; pohřben je na malém kostelním hřbitově na kopci. Agathu Christie inspiroval její pobyt v hotelu Illa d’Or v Port de Pollençe v roce 1932 k napsání románu Potíže v zálivu Pollensa. Malíř a sochař Joan Miró, jehož manželka Pilar se na Mallorce narodila, se do Palmy přistěhoval roku 1956 a otevřel si tu ateliér; i on zde pobýval až do své smrti v roce 1983.

Nové obzory

Občanská válka Španělsko zcela vyčerpala a země pak zůstala stranou hlavních událostí za 2. světové války. Po poválečném období izolace, zvaném Noche Negra (černá noc), začala v zemi pomalá a diktátorským režimem regulovaná hospodářská obnova. Velkým dílem k ní přispěla i Mallorca se svým probouzejícím se turistickým průmyslem.

V předválečném období využívaly ostrov k rekreaci jen nepočetné skupinky tehdejší elity. Na konci 50. a počátkem 60. let minulého století však na ostrov začaly proudit zástupy Evropanů, kteří zde nacházeli ideální místo ke strávení dovolené. Cestovní ruch zcela změnil tvář ostrova a výrazně pomohl zbídačené ekonomice celého Španělska. S vidinou ohromných zisků se jak vláda, tak soukromí investoři vrhli do náruče masové turistiky. Bez jakékoli kontroly a citu pro estetiku a tradice tak na ostrově vznikla doslova změť nevkusných letovisek. Pro doposud izolované Španělsko však měl příliv svobodomyslných návštěvníků ze zbytku Evropy velký význam; možná ještě větší, než vlastní vyčíslitelný finanční zisk.

Vlajky Španělska a Baleár bok po boku

Mallorca, od nepaměti závislá na zemědělství, rybolovu a skromném ostrovním průmyslu, tak najednou zažívala exponenciální nárůst počtu turistů. V krátké době se stala jednou z nejvyhledávanějších prázdninových destinací.

Po smrti generála Franka v roce 1975 se novou hlavou Španělska stal král Juan Carlos I., vnuk posledního vladaře Alfonse XIII. K překvapení všech král s elegancí zvládl přechod země k demokracii, do jejího chodu nikterak nezasahoval a ničím ji neomezoval. Po desetiletích útlaku a represí se dočkaly i jednotlivé španělské regiony toho, že jim byla přiznána autonomie a došlo k významné renesanci jejich jazyků a kultur. Baleárské ostrovy získaly částečnou autonomii v roce 1978 a o pět let později byly prohlášeny jedním ze 17 autonomních společenství Španělska (Comunidad Autónoma de las Islas Baleares). Mallorština (mallorský dialekt katalánštiny) se stala oficiálním jazykem ostrova.

Modernizace

Španělsko se stalo v roce 1986 členem Evropského společenství (dnešní Evropské unie), což ještě více podnítilo jeho hospodářský růst. Cestovní ruch na Mallorce neutuchal a dál utěšeně vzkvétal, přesto se začaly projevovat první následky absence vkusu a plánování – ostrov pomalu přicházel o svou těžce nabytou dobrou pověst a kvalita životního prostředí se začala rapidně zhoršovat. Na sklonku 90. let minulého století již měla některá letoviska vysloveně opileckou a vykřičenou pověst, produkce domovního odpadu byla dvojnásobná oproti celostátnímu průměru a spotřeba elektrické energie se zvýšila za posledních 5 let o 37 %. Situaci bylo nutno řešit zavedením restriktivních opatření v oblasti plánování nové výstavby a mnohé části ostrova byly prohlášeny za chráněná území.

Projížďka po Palmě na Segwayi

S příchodem hospodářské krize v roce 2008 turistů znatelně ubylo a ekonomická situace ostrova se poněkud zhoršila. Nicméně v posledních letech se začíná vše obracet k lepšímu a Mallorka (společně s Menorkou a Ibizou) se pravidelně umisťuje mezi pěti nejoblíbenějšími turistickými destinacemi v Evropské unii. V roce 2013 bylo rozšířeno přístavní molo Pier Ponent v Palmě a na zdejším letišti musela být zvýšena kapacita prostor pro návštěvníky z nečlenských zemí EU. I přes poměrně příznivou ekonomickou situaci ostrova je stále téměř 80 000 mladých lidí ve věku mezi 25 a 44 lety bez práce.

Historické milníky

kolem 1300 př. n. l.

Megalitická kultura talayotů; postaveny talayoty, kamenné věže.

kolem 400 př. n. l.

Kartáginci kolonizují Baleáry.

123 př. n. l. – 400 n. l.

Invaze Římanů; ostrov pojmenován Balearis Major, založena města Palmaria (Palma) a Pollentia (Alcúdia).

711

Maurové se vyloďují poblíž Gibraltaru, Španělsko se dostává do područí islámu.

848

Vláda Maurů na Baleárách; potrvá dalších 300 let.

1229

Mallorca dobyta křesťanskými vojsky Jakuba I. Dobyvatele.

1285–87

Alfons III. Aragonský obsazuje Palmu.

1349

Jakub III. zabit v boji Petrem IV., konec nezávislého království Mallorca.

1492

Katoličtí panovníci sjednocují Španělsko.

1713

V Petře se narodil Junípero Serra, zakladatel misií v Kalifornii.

1837

Pravidelná parolodní linka spojuje Mallorku se Španělskem.

1936–39

Španělská občanská válka. Mallorku okupují frankisté.

1936–75

Vláda diktátora Franka.

1960

Výstavba prvního letiště na Mallorce. Hlavním zdrojem příjmů ostrova se namísto zemědělství stává cestovní ruch.

1975

Po Frankově smrti přichází král Juan Carlos I.

1978

Baleárské ostrovy získávají částečnou autonomii; o pět let později se stávají autonomním společenstvím a mallorština (dialekt katalánštiny) získává status úředního jazyka.

1986

Španělsko přijato do Evropského společenství (dnes EU).

1996

Vláda ostrova vydává nařízení směřující k ochraně životního prostředí a podpoře ekoturistiky.

2002

Jako oficiální měnová jednotka bylo přijato euro.

2004

PSOE (Španělská socialistická dělnická strana) vítězí ve španělských volbách, na Baleárách zůstává nejsilnější stranou Lidová strana (PP, Partido Popular).

2009

Hospodářská krize silně zasahuje cestovní ruch na Mallorce.

2011

Lidová strana vítězí ve španělských volbách.

2013

Turistický průmysl zažívá nový boom.

Kam se vydat

Přestože někteří návštěvníci přijíždějí na tento malebný ostrov trajektem ze Španělska, drtivá většina volí vzdušnou cestu. Vstupní branou na Mallorku se tak stává letiště v Son Sant Joan, vzdálené 9 km od hlavního města. To je obepnuto hlavním městským okruhem zvaným Via Cintura, ze kterého paprskovitě vybíhají silnice do všech částí ostrova. Jednoduše tak můžete navštívit skalnaté severozápadní pobřeží, poklidná městečka ve vnitrozemí i mokřiny S’Albufera na severu a maličké zátoky na východě ostrova. Většina návštěvníků směřuje na východ a západ, kde se nachází nejznámější pláže.

Cestovní kanceláře nabízejí výlety i na pláže méně frekventované, na víkendové trhy, do horských vesniček i tajuplných jeskyní, ale nejlépe uděláte, pronajmete-li si auto. Na ostrově jsou jen dvě železniční tratě; jedna vede do Inca (odtud pak na sever do Sa Pobla a na východ do Manacoru), druhou je úzkorozchodná železnice do Sólleru. Zdejší autobusová doprava je kvalitní a spolehlivá.

Palma de Mallorca

Kosmopolitní hlavní město Palma [1] je chráněno zálivem a v současnosti v něm žije 408 000 obyvatel. Je to typické středomořské město plné palem a oleandrů s uličkami obsypanými kavárnami a s jachtami pohupujícími se v přístavištích. Jeho dlouhou a bohatou historii snadno vytušíte z obrysů mohutné gotické katedrály tyčící se nad městskými hradbami. Najdete zde i elegantní značkové butiky, stylové restaurace i umělecké galerie. V neposlední řadě je to město, které chodí spát až nad ránem... Každý z návštěvníků by se měl pokusit tu strávit alespoň jeden den, i když k důkladnému poznání města je zapotřebí mnohem více času.

Palmská katedrála shlíží na jachetní přístav

Nápis „Centre Historic“, který spatříte na ukazatelích po celém městě, vás zavede do historického centra tvořeného katedrálou a starou čtvrtí. Nachází se na malém kopečku nad zálivem a v jeho uličkách na vás čekají mnohá příjemná překvapení. Východním směrem od historického centra se nachází Platja de Palma, dlouhá řada písečných pláží, která byla bohužel v úseku mezi Ca’n Pastilla a S’Arenal nahrazena betonem. Směrem na západ se můžete projít po moderní pobřežní promenádě a pokochat se pohledem na les stěžňů ve zdejším jachetním přístavu a na řady luxusních hotelů. Škoda jen, že tudy také vede šestiproudá silnice. Na samém vrcholku dřevinami porostlých svahů nad městem, kde má své letní sídlo mj. španělská královská rodina, můžete spatřit působivé kamenné věže hradu Bellver.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Mallorca.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.