Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Patrik Burda, Mgr. Lenka Šolcová

OŠETŘOVATELSKÁ PÉČE 1. DÍL
Pro obor ošetřovatel

Hlavní autor:
Mgr. Patrik Burda

Spoluautorka:
Mgr. Lenka Šolcová

Recenzentka:
PhDr. Hana Horová

© Grada Publishing, a.s., 2015
Cover Photo © allphoto, 2015

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
jako svou 5892. publikaci

Odpovědná redaktorka Mgr. Ivana Podmolíková
Sazba a zlom Karel Mikula
Fotografie poskytl Mgr. Patrik Burda.
Perokresby dle podkladů autorů nakreslila Marie Nováčková.
Počet stran 224 + 4 strany barevné přílohy
1. vydání, Praha 2015
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

Počet stran 240 + 4 strany barevné přílohy
1. vydání, Praha 2015
Vytiskla Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-247-9803-5 (ePub)
ISBN 978-80-247-9802-8 (pdf)
ISBN 978-80-247-5333-1 (print)

Úvod

Předkládaná učebnice je určena všem, kteří poskytují aktivní ošetřovatelskou péči klientům. Jedná se především o žáky oboru ošetřovatel. Informace v této učebnici jistě uvítají i žáci z příbuzných oborů, pečovatelé, zdravotničtí asistenti, všeobecné sestry a další, kteří se zabývají poskytováním péče nemocným.

Snažili jsme se názorným způsobem aplikovat teoretické poznatky z oboru ošetřovatelství do praxe, přičemž jsme čerpali ze současných poznatků ošetřovatelství, psychologie, medicíny a příbuzných oborů. Učebnice je členěna do jednotlivých kapitol, které vycházejí ze školního vzdělávacího programu pro obor ošetřovatel. V kapitole jsou vždy popsány vzdělávací cíle, kterých chceme dosáhnout, základní pojmy, s nimiž se setkáme, a na konci uvádíme otázky, na které by měl čtenář po prostudování textu dokázat odpovědět. Text je doplněn obrázky a v příloze fotografiemi. Kapitoly jsou koncipovány pro ošetřovatele a vycházejí z jejich kompetencí. Činnosti v kompetencích jiných zdravotnických pracovníků jsou v textu zmíněny jen okrajově. Je nutno mít na paměti, že učebnice je jakýmsi návodem, jak péči poskytovat; jednotlivá zařízení se mohou lišit vybavením a specifiky poskytované péče.

Doufáme, že učebnice se pro vás stane manuálem, jak poskytovat laskavou, kvalitní, aktivní péči, která bude přínosem jak pro toho, kdo ji potřebuje, tak pro toho, kdo ji vykonává.

Autoři

1Úvod do předmětu ošetřovatelství
(Patrik Burda)

Cíle

Žák po prostudování kapitoly:

■Pochopí význam ošetřovatelství v péči o člověka.

■Rozebere cíle ošetřovatelského povolání.

■Porozumí specifikům ošetřovatelského povolání.

■Rozdělí charakterové vlastnosti ošetřovatele.

■Zná vývoj ošetřovatelství.

■Vyjmenuje kategorie zdravotnických pracovníků.

■Objasní ošetřovatelský proces.

■Popíše práva nemocných.

■Vlastními slovy vyjádří problematiku multikulturního ošetřovatelství.

Pojmy k zapamatování: ošetřovatelství, potřeba, holizmus, prevence, ošetřovatelský tým, empatie, ošetřovatelská péče – profesionální, charitativní, laická, zdravotnický asistent, ošetřovatel, všeobecná sestra, sanitář, ošetřovatelský proces, multikulturní ošetřovatelství, etika, Etický kodex sester, Práva pacientů.

Ošetřovatelské povolání je spojeno s vývojem společnosti. V úrovni ošetřovatelské péče se zrcadlí vyspělost společnosti. Jedná se o jedno z nejhumánnějších povolání, jehož cílem je pečovat o zdravého i nemocného jedince. Ošetřovatelství má svou charakteristiku, své rysy, historické vývojové linie. V poskytování ošetřovatelské péče jsou stanoveny kompetence jednotlivých nelékařských profesí.

1.1Charakteristika ošetřovatelství

Ošetřovatelství je samostatná vědecká disciplína, která se zabývá péčí o člověka. Je zaměřena na aktivní vyhledávání a uspokojování potřeb člověka v oblasti biologické, sociální, psychické a spirituální. Zaměřuje se jak na zdravého, tak nemocného jedince. Ošetřovatelství se snaží pomoci jednotlivcům, rodinám, skupinám, aby byli schopni co nejdéle samostatně uspokojovat své potřeby. U lidí, kteří nemohou, nechtějí nebo neumí o sebe pečovat, zajišťuje profesionální péči.

1.2Cíle ošetřovatelství

V moderní společnosti má poskytování ošetřovatelské péče nezastupitelnou roli (obr. 1). Jedná se o jedno z nejhumánnějších povolání, jehož cílem je upevňovat nebo navracet zdraví jako nejvyšší hodnotu lidského života. Ošetřovatelské činnosti se zaměřují na péči o jedince, rodinu i celou společnost. Snahou ošetřovatelství je vytvořit takové podmínky, aby lidé byli schopni co nejdéle pečovat o své zdraví a pohodu. Všechny činnosti spojené s ošetřovatelstvím by měly směřovat k udržení a rozvoji soběstačnosti pacientů, u nevyléčitelně nemocných v maximální možné míře ke snížení utrpení. Nejtěžší činností, která vyžaduje znalosti v jednotlivých oblastech (ošetřovatelství, etika, komunikace, psychologie apod.), je zajistit důstojné umírání a klidnou smrt.

Obr. 1 Grafické znázornění cílů ošetřovatelství

1.3Rysy ošetřovatelství

Jako každý obor i ošetřovatelství má své charakteristické vlastnosti, činnosti a svou filozofii. Právě v ošetřovatelství se jedná především o následující charakteristické rysy:

Aktivní ošetřovatelská péče

■Jedná se o přímou péči, kdy se pacient spolupodílí na rozhodování a stává se účastníkem péče o sebe samotného.

■Ošetřovatel aktivně předchází vzniku problémů, např. podá dostatek tekutin dříve, než dojde k dehydrataci. Po uložení pacienta do lůžka ho poučí o umístění signalizačního zařízení, aby nedošlo k pádu apod.

Individualizovaná ošetřovatelská péče metodou ošetřovatelského procesu

■Ošetřovatel poskytuje péči vycházející z individuálních potřeb pacienta.

■Poskytuje ošetřovatelskou péči na základě stanoveného individuálního plánu ošetřovatelské péče (vychází z ošetřovatelského procesu).

■Pacient je chápán jako bio-psycho-socio-spirituální jednotka.

Holistický přístup k nemocnému

■Péče vychází z celistvého pohledu na člověka (holizmus – celek).

■Např. bolest na hrudi nemusí být způsobena tělesným onemocněním, ale i narušením psychické nebo sociální stránky člověka. Opakované přivolávání zdravotníků v nemocnici může být z důvodu sociální nepohody, nejen z důvodu onemocnění.

Preventivní charakter péče

■Činnosti, které provádí ošetřovatel u pacientů, by měly předcházet vzniku onemocnění či zhoršení stavu (prevence pádu, prevence dekubitů apod.).

■Prevence je pro pacienta komfortnější než léčba a je ekonomicky výhodnější.

■Ošetřovatelství má nezastupitelnou roli při prevenci nemocí, při motivování spoluobčanů, aby se aktivně účastnili na péči o vlastní zdraví.

Poskytování péče kvalifikovaným ošetřovatelským týmem

■Pacient má právo na kvalitní zdravotnickou péči prováděnou s porozuměním kvalifikovanými pracovníky.

■Kompetence jednotlivých zdravotnických pracovníků jsou jasně dány ve vyhlášce o činnostech zdravotnických pracovníků.

■Není např. možné požádat uklízečku, aby dala imobilnímu pacientovi napít.

1.4Specifika ošetřovatelského povolání

Pro ošetřovatelské povolání je specifické, že objektem práce je nemocný člověk. Ošetřovatel vstupuje u lidí do nejintimnějších zón, získává citlivé informace. Činnosti spojené s péčí jsou prováděny u člověka, který potřebuje a očekává kvalitní pomoc. Při poskytování péče trpícím nejsou stanoveny úřední hodiny, neexistuje práce za přepážkou nebo po e-mailu jako u mnohých jiných profesí. Ošetřovatel má krásné, ale zároveň náročné úkoly – pečovat o zachování lidského zdraví a snažit se předcházet nemocem, podílí se na procesu uzdravení nemocného člověka. Práci ošetřovatele nelze vykonávat jen jako zaměstnání, vyžaduje celého člověka. Pokud má ošetřovatel svou práci rád, přináší mu pocit životního uplatnění (seberealizaci), který je potřeba k plnohodnotnému životu. Jednou z největších odměn za práci je spoluúčast na uzdravení člověka a jeho návrat do normálního života, popř. spoluúčast na zmírnění smutku, trápení a bolesti.

Specifika ošetřovatelského povolání

■Práce s lidmi

–Při výkonu tohoto povolání se odehrává neustálý kontakt s lidmi (pacienti, kolegové, příbuzní nemocného).

–Reakce nemocných jsou změněny nemocí.

–Ošetřovatel musí mít vstřícnost, ochotu, pochopení, toleranci a trpělivost.

■Fyzicky náročná profese

–Práce s pacienty zvýšeně zatěžuje pohybový aparát, zrak, sluch, paměť.

–Náročná je ošetřovatelská péče o nesoběstačné pacienty, manipulace s nimi, dlouhé směnné služby.

–Ze strany zdravotníků je nedostatečné užívání pomůcek pro imobilní pacienty.

■Psychicky náročná profese

–Nastává častá konfrontace s nemocí, bezmocností, bolestí, umíráním.

–Někdy i přes nejlepší péči a léčbu dochází ke zhoršování zdravotního stavu.

–Hrozí zvýšená náchylnost ke vzniku syndromu vyhoření.

■Spolupráce s ostatními zdravotníky

–Práce ošetřovatele má týmový charakter, většinu času je nutné spolupracovat s kolegy.

–Jednotlivé činnosti podle kompetencí na sebe navazují.

–Každý pracovník je zodpovědný za své činnosti.

■Práce ve směnném provozu

–Práce bývá v nepřetržitém provozu (6:00–14:00, 14:00–22:00, 22:00–6:00), častěji dvousměnném provozu (7:00–19:00, 19:00–7:00).

–Ošetřovatelská péče se poskytuje bez ohledu na svátky, víkendy.

–Nepravidelnost narušuje rytmus života a může vést k poškození zdraví.

■Potřeba vědomostí a dovedností

–Ošetřovatel musí být na výkon tohoto povolání dobře připraven.

–Musí mít dostatek teoretických znalostí i praktických dovedností, navíc určité předpoklady k výkonu tohoto povolání (umět komunikovat, být empatický apod.).

–Vzhledem k rozvoji ošetřovatelství a medicíny je nutno neustále se vzdělávat (celoživotní vzdělání).

■Dodržování mlčenlivosti

–Ošetřovatel se při výkonu svého povolání setkává s informacemi velmi důvěrného charakteru.

–Povinností je zachovávat mlčenlivost (výjimka je daná zákonem).

–Porušení mlčenlivosti je porušení nejen etických zásad, ale také trestný čin.

■Poskytování první pomoci

–Ze zákona je každý zdravotnický pracovník povinen poskytnout první pomoc nejen v souvislosti s výkonem svého povolání, ale i v běžném životě.

–Neposkytnutí první pomoci je trestáno přísněji než u běžného laika.

1.5Charakterové vlastnosti ošetřovatele

Ze specifik ošetřovatelského povolání je zřejmá náročnost profese a s tím souvisí i nutnost určitých vlastností ošetřovatele. Mezi nejdůležitější charakterové vlastnosti patří duševní vyrovnanost a sebeovládání. Ošetřovatel by měl na nemocné působit klidně, měl by zvládat náročné situace, které jsou na něj kladeny chováním pacienta a zdravotnickým prostředím. Vystupování ošetřovatele je důležité ve vztahu k pacientům i k prestiži celého oddělení. Ošetřovatel by měl jednat čestně a upřímně, musí umět přiznat chybu. Vzhledem k nutnosti čistoty prostředí i ošetřovatel musí být vzorem čistoty a pořádku. Aby mohla probíhat kvalitní ošetřovatelská péče, musí při práci převládat emocionální neutralita (mít pod kontrolou své emocionální projevy, vysoká zodpovědnost za provádění kvalitní péče všem pacientům bez rozdílu) a sociocentrizmus (umět se orientovat na potřeby druhého člověka). Před volbou povolání by měl ošetřovatel disponovat i určitými osobnostními předpoklady. Především by měl dokázat zodpovědně řešit svěřené úkoly, mít dostatečnou míru sebekritičnosti, schopnost porozumět problémům ostatních, klidně vystupovat s uměním pohotové reakce. Tím nejdůležitějším předpokladem je humánní vztah k lidem, který by v budoucnu měl vyústit k humánnímu vztahu k nemocnému.

Ošetřovatel musí při výkonu svého povolání zvládnout řadu činností, znát zásady efektivní komunikace, musí být ochoten vstřebávat nové informace z oblasti ošetřovatelství. Jen tak lze práci vykonávat dobře a být na ni hrdý. Při výkonu činností musí ošetřovatel zvládnout:

■Odborná činnost – veškeré ošetřovatelské činnosti vycházejí z odborných znalostí, je nutné dodržovat postupy stanovené v ošetřovatelských postupech nebo standardech ošetřovatelské péče.

■Práce s novou technikou – kvůli zkvalitnění péče o pacienty a kvůli ulehčení práce ošetřovateli se stále častěji při poskytování ošetřovatelské péče užívá technika (polohovací lůžka, elevátory, elektrické vozíky apod.).

■Fyzická zátěž – nároky na fyzickou stránku ošetřovatele jsou vysoké. Veškeré činnosti, které neúměrně zatěžují pohybový systém, je nutno provádět ve více osobách, používat techniku a pracovat podle zásad, které šetří pohybový aparát.

■Jednat s pacienty, jejich rodinou a kolegy – povolání ošetřovatele je komunikačně náročné. Již na škole je komunikační průprava, která se během odborné praxe přenáší pod vedením učitele do praxe a dále se rozvíjí.

■Práce v nepřetržitém provozu – má svá specifika, je náročná a narušuje běžné životní činnosti. Jen správnou relaxací, organizací životních aktivit a uměním odpočívat lze práci ve směnách zvládnout.

Jak bylo uvedeno, objektem práce je nemocný člověk a jeho blízcí, proto se jedná o náročné povolání, kdy je potřeba ze strany ošetřovatele především:

■Dodržování forem jednání

–Nemocný člověk je citlivý na vše, co se kolem něho děje, vnímá každé gesto, slovo.

–Při jednání, s pacientem, jeho rodinou, kolegy.

■Obrovská trpělivost

–Některá onemocnění mohou měnit charakterové vlastnosti člověka (apatie, agrese).

–Při komunikaci (pacient se může opakovaně ptát, ujišťovat, jak bude probíhat hygienická péče) i činnostech (při úpravě lůžka s pacientem).

■Empatie

–Ošetřovatel se musí vcítit do stavu nemocného, je nutné odložit předsudky, vlastní zájmy.

–Snaha o porozumění emocím a postojům pacienta.

–Pro zvládnutí empatie musí mít ošetřovatel dostatek informací z oblasti ošetřovatelství, psychologie i klinických oborů již při přípravě na své povolání.

–Vcítění nelze zaměňovat za soucit.

■Pochopení

–Nejen kolegů, nadřízených, ale především pacienta a jeho projevů, reakcí, chování.

–Primární rolí ošetřovatele je pomoci, pochopit, nikoliv soudit a odsoudit (např. člověk, který pije alkohol, si za svůj stav může sám).

1.6Historický vývoj ošetřovatelství

Jako každý vědní obor i ošetřovatelství zkoumá svou historii. Pro komplexní pochopení ošetřovatelství je nutné znát základy jeho vývoje na pozadí světových událostí. Poskytování péče je staré jako lidstvo samo, již v počátcích civilizace primitivní lidé intuitivně ošetřovali své blízké.

Z pohledu dějin měly vliv na vývoj ošetřovatelství především hodnoty dané společnosti, dále sociální, ekonomické, politické a především náboženské faktory. Největší pokrok zaznamenalo ošetřovatelství v období válek, kdy bylo nutné kvalitně ošetřovat větší množství raněných. Zásadní vliv na rozvoj ošetřovatelství lze v historických pramenech sledovat již ve starém Římě, kdy byly stavěny lazarety, v nichž probíhala systematická péče o raněné vojáky.

Vývoj ošetřovatelství lze sledovat ve třech základních liniích, které na sebe navazují a jsou spojeny s vývojem lidstva a historickými událostmi.

1.6.1Laická ošetřovatelská péče

Péči si byl nucen poskytovat postižený sám, nebo ji poskytovali jeho blízcí. Zkušenosti se předávaly z generace na generaci. Předávání zkušeností je spojeno s tradicí. Prvky laické péče lze sledovat v některých rodinách dodnes (strouhaný brambor na bolavé klouby, papír namočený v oleji na hrudník při kašli apod.).

V nejstarších dobách se v léčbě uplatňovaly nadpřirozené síly, často neživých předmětů (talismany, amulety, totemy). Při léčbě se užívalo i uctívání předků, věřilo se na duchy a božstvo. Z historických pramenů je zřejmé, že již ve starověku se k léčbě užívaly odvary, čaje, invazivní zákroky do těla apod. Toto vše v kombinaci s vírou v účinek mělo úspěch v léčbě. Pokud probíhala ošetřovatelská péče v domácím prostředí, byla poskytována matkami či jinými členy domácnosti nebo otroky. Postupem času se léčba od primitivních léčitelů (šamanů, zaklínačů) přenesla do náboženských institucí (kláštery, útulky pro chudé).

1.6.2Charitativní ošetřovatelská péče

Tato péče je spojena s vývojem církevních řádů. Péče o nemocného vycházela z náboženského přesvědčení. Ošetřovat a pomáhat potřebným se stalo základní filozofií většiny náboženství. Nemocní pobývali v chrámech, kde kněží k jejich uzdravení užívali především modlitby. V této souvislosti se užívá výrazu kněží–lékaři. Jedná se o historicky nejdelší etapu vývoje ošetřovatelství, jehož počátky lze datovat od raného středověku. Tento vývoj je spojen se šířením křesťanství. Do období středověku lze datovat i vznik prvních špitálů, kde ošetřovatelská péče hraje již svou dominantní roli. Církevní hodnostáři kázali, že služba člověku je vlastně službou Bohu, a od 1. století velké množství dobročinných osob začalo systematicky navštěvovat nemocné. Sdružováním věřících do skupin vznikaly první křesťanské řády. Jedním z jejich cílů bylo pečovat o nemocné a potřebné. Pečovalo se o základní potřeby nemocných, chudých, sirotků a trpících. Od 4. století začínají vznikat první kláštery. Jako příklad lze uvést rytířský řád Křižovníků s červenou hvězdou (13. století), řád Milosrdných bratří (16. století), kongregace Milosrdných sester sv. Karla Boromejského (17. století).

Toto vývojové období v českých zemích je spojeno s významnými osobnostmi. V první řadě to byla Anežka Přemyslovna, která je pokládaná za zakladatelku ošetřovatelství v českých zemích. V Praze založila několik klášterů, v první polovině 13. století např. klášter se špitálem u sv. Haštala (obr. P1). Anežka založila řád Křižovníků s červenou hvězdou, kteří prováděli péči o nemocné podle pravidel, jež vypracovala. Další významnou osobností počátku 14. století byla Eliška Přemyslovna, která založila klášter u sv. Anny (nyní Všeobecná fakultní nemocnice). V Praze je velmi známá oblast Na Františku, kde od 1. poloviny 17. století poskytovali péči Milosrdní bratří. Celé 17. a 18. století pokračovalo v tomto duchu bez výraznějších změn.

1.6.3Profesionální (organizovaná) ošetřovatelská péče

Je spojena s rozvojem medicíny a s novými vynálezy a poznatky. Zásadní vliv na rozvoj profesionální ošetřovatelské péče měly válečné konflikty, kdy bylo potřeba větší množství vzdělaných, samostatně pracujících odbornic, které by byly partnerem lékaře. Ve vývoji světového ošetřovatelství je možno datovat počátky profesionální péče do období krymské války v polovině 19. století. Myšlenku uplatnit ženy ve válce jako ošetřovatelky měl ruský chirurg Nikolaj Ivanovič Pirogov, který vyškolil 30 ošetřovatelek na frontu. Další významnou osobností tohoto období mající vliv na kvalitní péči o raněné vojáky byl Švýcar Henri Dunant. Jeho zážitky z války vedly k tomu, že se podílel na založení Mezinárodního červeného kříže v roce 1863.

Největší osobností světového ošetřovatelství je Florence Nightingalová.

■Narodila se 12. 5. 1820 (tento den byl zvolen za mezinárodní den ošetřovatelství).

■Po studiu ošetřovatelství pracovala jako sestra v ústavu pro nemocné šlechtičny.

■Jako vrchní sestra provedla zásadní změny:

–signalizační zařízení od lůžka pacienta

–doprava jídla přímo z kuchyně na oddělení

–teplá tekoucí voda

–pavilonový systém nemocnice podle druhu onemocnění

■Za jejího působení klesla úmrtnost na bojišti ze 43 % na 2 %.

■Jako první sestra použila při práci diagramy a grafy.

■V roce 1860 otevřela u nemocnice sv. Tomáše v Londýně první necírkevní ošetřovatelskou školu na světě.

■V noci navštěvovala nemocné s kahanem v ruce, proto se jí přezdívá „Dáma s lampou“. Kahan je dodnes symbolem sester na celém světě (obr. P2).

Vývoj profesionálního ošetřovatelství u nás lze sledovat od počátku 20. století. Zpočátku byl ošetřovatelský personál v necírkevních zařízeních bez vzdělání v oblasti poskytování péče. Prestiž povolání byla velmi nízká, stejně jako odměny za práci. Ošetřovatelky často bydlely přímo na pokojích nemocných. Později vzhledem ke světovému vývoji ošetřovatelství i u nás vznikaly samostatné ošetřovatelské školy. Tyto školy opouštěly již vzdělané, plně kompetentní ošetřovatelky, které vykonávaly ošetřovatelské činnosti a staly se partnerem lékaře. Po druhé světové válce byl v Československu převzat model vzdělávání a péče z bývalého Sovětského svazu.

Z největších osobností, které se podílely na vzdělávání, prestiži a vývoji ošetřovatelství 19. století, lze jmenovat především:

Eliška Krásnohorská a Karolina Světlá

■České spisovatelky, které podporovaly vývoj a prestiž českého ošetřovatelství.

■Především Karolina Světlá se podílela na otevření první ošetřovatelské školy u nás v roce 1874.

Alice Masaryková

■Založila Československý červený kříž.

■Angažovala se v ošetřovatelském školství.

Marta Staňková

■Podílela se na vzdělávání sester.

■Pracovala v několika mezinárodních sesterských organizacích.

■Implementovala moderní poznatky světového ošetřovatelství do českých podmínek.

1.7Kategorizace zdravotnických pracovníků

Zdravotnický pracovník je fyzická osoba, která vykonává povolání podle vyhlášky o nelékařských zdravotnických pracovnících. Zdravotnické povolání je souhrn činností, jež jasně definuje zákon.

Obecně lze pracovníky ve zdravotnictví rozdělit na lékařské a nelékařské profese. Do lékařských profesí se zařazuje lékař (bez ohledu na specializaci) a stomatolog.

Pracovníci nelékařských zdravotnických povolání

■zdravotničtí pracovníci způsobilí k výkonu zdravotnického povolání bez odborného dohledu (všeobecná sestra, porodní asistentka, zdravotnický laborant)

■zdravotničtí pracovníci způsobilí k výkonu zdravotnického povolání bez odborného dohledu po získání specializované způsobilosti (všeobecná sestra se specializací ošetřovatelství v pediatrii, ošetřovatelská péče v anesteziologii, resuscitaci a intenzivní medicíně – ARIP)

■zdravotničtí pracovníci způsobilí k výkonu zdravotnického povolání pod odborným dohledem nebo přímým vedením (zdravotnický asistent, ošetřovatel)

V České republice lze získat ošetřovatelské vzdělání na střední zdravotnické škole v oborech zdravotnický asistent, ošetřovatel a zdravotnické lyceum (určené jako základ pro další odborné studium). Na vyšších odborných školách lze ošetřovatelské vzdělání získat v oboru všeobecná sestra, pracující již bez odborného dohledu. Obor ošetřovatelství lze studovat na různých úrovních a s různým zaměřením i na vysokých školách (státních i soukromých). V neposlední řadě lze získat zdravotnické vzdělání v různých akreditovaných kurzech, např. sanitářský kurz. V současné situaci se lze v praxi setkat s velkou řadou nelékařských profesí – ergoterapeut, nutriční terapeut, fyzioterapeut apod.

Vzhledem k požadavku přizpůsobovat se podmínkám stále se vyvíjejícího oboru ošetřovatelství je nutnost se celoživotně vzdělávat. U všeobecných sester je tato nutnost povinná, o vzdělávání musí mít příslušný doklad. Každá akce je hodnocena určitým počtem kreditních bodů, které je potřeba dokládat při žádosti o registraci, pak teprve může sestra vykonávat činnosti bez odborného dohledu. Dominantní roli v celoživotním vzdělávání nelékařských pracovníků hraje Národní centrum ošetřovatelství a nelékařských zdravotnických oborů v Brně (NCONZO).

Stejně jako většina oborů mají i nelékařské obory organizace, kde se sdružují. Pro nelékařské obory v oblasti ošetřovatelství je to Česká asociace sester (ČAS). Jedná se o odbornou profesní organizaci sester a jiných odborných nelékařských pracovníků působících ve zdravotnictví. Podíl na vzdělávání v oblasti ošetřovatelství mají i časopisy, jež vycházejí v České republice. Přispívají do nich odborníci z praxe a jsou určeny především pro nelékařské pracovníky, kteří poskytují ošetřovatelskou péči. V současné době vychází např. Florence.

1.7.1Postavení ošetřovatele

Zdravotnický tým je tvořen lékaři, sestrami, nutričními terapeuty, fyzioterapeuty, psychology apod. Oproti tomu je ošetřovatelský tým tvořen odborníky, kteří se přímo podílejí na poskytování ošetřovatelské péče potřebným pacientům. V ošetřovatelském týmu má primární postavení všeobecná sestra, která plánuje a koriguje ošetřovatelskou péči. Pod dohledem všeobecné sestry pracují zdravotničtí asistenti, ošetřovatelé a sanitáři. Cílem ošetřovatelského týmu je navrátit pacienta v co nejkratší době do normálního života, zmírnit potíže u chronicky nemocných, zmírnit utrpení u nevyléčitelně nemocných, zajistit důstojné umírání a klidnou smrt. Toho všeho bude ošetřovatelský tým schopen, pokud u něj bude fungovat perfektní spolupráce, koordinace činností, dobré pracovní prostředí a bezproblémová komunikace.

Ošetřovatelský tým má jasně stanovené činnosti, které vycházejí ze stanovených kompetencí. Ze základních činností je to především:

■základní ošetřovatelská péče – v této oblasti ošetřovatel pod dohledem všeobecné sestry provádí činnosti, které mu vzhledem ke kompetencím náleží

■diagnosticko-terapeutická činnost – ošetřovatel v této oblasti úzce spolupracuje se sestrou (podání klyzmatu, měření tělesné teploty apod.)

■administrativní práce – zápis zjištěných informací o pacientech (příjem tekutin a potravy, provedení ošetřovatelské péče apod.)

■přípravné a dokončovací práce – příprava prostředí pro nového pacienta, úklid pomůcek, dezinfekce, příprava pomůcek ke sterilizaci

Stejně jako ostatní členové zdravotnického týmu ošetřovatel respektuje holistický přístup k pacientovi, akceptuje jeho práva a individuální potřeby. Je nutné si uvědomovat odpovědnost za kvalitu své práce, být empatický a svou angažovanost vést ve prospěch pacientů. Ošetřovatel dodržuje bezpečné pracovní postupy a pravidla ochrany zdraví při práci.

Ošetřovatel je absolvent tříletého studia na střední zdravotnické škole. Studium je ukončeno závěrečnou zkouškou. Dále ošetřovatelem může být absolvent akreditovaného kvalifikačního kurzu v tomto oboru. Za výkon povolání ošetřovatele se považuje poskytování ošetřovatelské péče pod odborným dohledem nebo přímým vedením zdravotnického pracovníka způsobilého k výkonu povolání bez odborného dohledu. Ošetřovatel se ve spolupráci se sestrou a lékařem podílí na léčebné, rehabilitační, neodkladné a diagnostické péči. Ošetřovatel, jako nezastupitelný člen zdravotnického týmu, má při výkonu svého povolání stanovené kompetence. Tyto kompetence jsou závazně dány ve vyhlášce o činnostech nelékařských zdravotnických pracovníků. Ošetřovatel vykonává činnosti pod odborným dohledem všeobecné sestry nebo porodní asistentky. Poskytuje základní ošetřovatelskou péči a specializovanou ošetřovatelskou péči. Z konkrétních činností se především jedná o provádění hygienické péče, prevenci proleženin, úpravu lůžka. Pomáhá zaujmout vhodnou polohu pacienta na lůžku, popř. pod dohledem polohuje pacienty. Provádí činnosti, které působí preventivně proti imobilizačnímu syndromu. Podílí se na podávání léčebné výživy pacientům. U nesoběstačných pacientů pomáhá s příjmem potravy, popř. je krmí. Dále ošetřovatel pečuje o vyprazdňování, aplikuje očistné nebo projímavé klyzma. Měří tělesnou teplotu, výšku a hmotnost. Ošetřovatel doprovází pacienty na odborná vyšetřené a ošetření. Ve spolupráci s ostatními členy týmu pečuje o vhodné prostředí pacientů. V rozsahu své působnosti se podílí na zajištění herních aktivit dětí. Ošetřovatel pečuje o zemřelého (provádí péči o tělo). Asistuje při přejímání, kontrole, uložení a manipulaci s léčivými přípravky, zdravotnickými prostředky a prádlem. V rámci své odborné způsobilosti provádí dezinfekci a sterilizaci zdravotnických pomůcek. Ošetřovatel pod přímým vedením může asistovat při určených ošetřovatelských, diagnostických nebo léčebných výkonech, pod přímým dohledem se také podílí na poskytování vysoce specializované ošetřovatelské péče. Ošetřovatel má po absolvování učebního oboru široké možnosti uplatnění nejen ve zdravotnických zařízeních, ale také v sociálních zařízeních. Konkrétně se jedná o nemocnice, ošetřovatelská centra, lůžka následné péče a zařízení pro seniory. V posledních letech se ošetřovatel uplatňuje i jako součást týmů poskytujících domácí ošetřovatelskou péči. Pod dohledem pracovníka, který vykonává své činnosti bez odborného dohledu, poskytuje ošetřovatelskou péči. Paleta činností ošetřovatele je široká. Podílí se na preventivní, diagnostické, léčebné a rehabilitační péči o pacienta.

1.8Potřeby člověka ve zdraví a nemoci

Aby ošetřovatelská péče byla adekvátní a mohla být poskytována efektivně, je nutno ji poskytovat na základě identifikace potřeb člověka. Potřebu je možno charakterizovat jako dynamickou sílu, která vzniká z pocitu nadbytku nebo nedostatku. Jedná se o touhu něčeho dosáhnout v oblasti biologické, psychické, sociální a spirituální. Pokud nejsou potřeby uspokojeny, dochází k porušení rovnováhy organizmu. Aby nebyla rovnováha organizmu narušena, musí docházet během celého života k saturaci – nasycení potřeb. Tato saturace vede buď k obnovení, nebo vyrovnání rovnováhy organizmu. To, jakým způsobem člověk uspokojuje své potřeby, je individuální. Potřeby se během lidského života mění (co je primární potřebou pro adolescenta, nemusí být primární potřebou pro seniora). Člověk si své potřeby uvědomuje jen v určitých životních situacích (při nedostatku, nadbytku nebo touze něčeho dosáhnout).

Při uspokojování potřeb lze pozorovat určitou hierarchii, která je společná většině lidí. V polovině 20. století americký psycholog Abraham Maslow tyto potřeby srovnal podle určitých priorit a graficky znázornil v tzv. Maslowově pyramidě potřeb (obr. 2). Principem celé pyramidy potřeb je to, že pokud nejsou uspokojeny potřeby nižší (základní), nemohou být uspokojovány potřeby vyšší. Při neuspokojení základních potřeb nenastane další krok v uspokojování vyšších potřeb (jako příklad lze uvést, že člověk, který je dušný a má bolest, nebude uspokojovat svou potřebu v oblasti estetiky – nebude se česat a líčit).

Obr. 2 Grafické znázornění Maslowovy hierarchie potřeb

Dělení potřeb podle Abrahama Maslowa

Potřeby fyziologické

■Jsou potřeby, které souvisejí se zachováním života (dýchání, vylučování, příjem potravy, potřeba spánku a odpočinku, být bez bolesti).

■Pokud je člověk nemocný, popř. jeho věk ho omezuje v uspokojení těchto potřeb, stávají se prioritními a vystupují do popředí.

Potřeby bezpečí a jistoty

■Jedná se o potřebu vyhnout se ohrožení a nebezpečí. Jedinec v této oblasti touží po důvěře, stabilitě, ekonomickém zabezpečení, bydlení.

■U nemocných je to často potřeba soběstačnosti, rozhodování o sobě.

Potřeby sounáležitosti a lásky

■Potřeba navázání osobního kontaktu, vztahu, potřeba milovat a být milován, potřeba někam patřit, být integrován. Nejčastěji tato potřeba vystupuje do popředí v době osamocení a opuštění.

Potřeby uznání a sebeúcty

■K těmto potřebám řadíme nejčastěji potřebu uznání, ocenění, respektu, intimity, svobody.

■Člověk touží být svým okolím kladně přijímán.

Potřeby kognitivní

■Potřeba vzdělávání, poznávání v rozmanitých oblastech, potřeba cestování.

■Snaha porozumět světu kolem sebe, rozšiřovat a prohlubovat své intelektuální schopnosti a vědění.

Potřeby estetické

■Potřeba obklopovat se krásou, být atraktivní pro sebe i pro okolí. Pokud by tyto potřeby nebyly uspokojeny, je u člověka typický smutek, pocit marnosti, beznaděje.

Potřeby seberealizace

■Vnímat a poznávat, potřeba něco tvořit, být užitečný, být v určitých činnostech dobrý, okolím uznávaný.

Při onemocnění a hospitalizaci jsou u pacientů nejčastějšími potřebami být zdraví, být bez bolesti, být bez strachu o svou existenci, být soběstační, potřeba spánku, vyprázdnění, hydratace apod. Při poskytování ošetřovatelské péče musí mít ošetřovatel na paměti, že uspokojování potřeb pacientů je jeho primární rolí. Všechny činnosti, které vykonává, musí být prováděny na základě identifikování neuspokojených potřeb ve snaze vést k jejich naplnění.

1.9Ošetřovatelský proces

Ošetřovatelství jako vědecká disciplína prochází především v posledních letech zásadním vývojem. Již od konce 20. století je veškerá ošetřovatelská péče poskytována pacientům formou ošetřovatelského procesu. Jedná se o způsob organizace ošetřovatelské péče, kdy se pacient přímo podílí na plánování a vykonávání ošetřovatelských činností. Jedná se o systematický přístup při komplexní péči o pacienty. Cílem je prevence, odstranění nebo zmírnění problémů v oblasti individuálních potřeb pacienta. Jedná se o hlavní metodu práce ošetřovatelského týmu. Ošetřovatelský proces nemusí být realizován jen v nemocnicích, ale také při poskytování domácí péče. Po celou dobu provádění ošetřovatelských činností probíhá mezi pacientem a ošetřovatelem interakce (způsob péče vychází právě z této interakce – např. pacient upřednostňuje vyprazdňování na pojízdném klozetu oproti podložní míse apod.).

Ošetřovatelský proces se skládá z pěti kroků (obr. 3). Jednotlivé kroky plánuje a koordinuje všeobecná sestra. Ošetřovatel se podílí na získávání určitých informací, které jsou v jeho kompetencích (zjišťování hmotnosti, výšky, tělesné teploty apod.) a na plnění ošetřovatelských intervencí.

Obr. 3 Grafické znázornění kroků ošetřovatelského procesu

Jednotlivé kroky ošetřovatelského procesu

■Ošetřovatelská anamnéza

–Jedná se o souhrn informací, které vedou k zjištění aktuálních nebo potencionálních ošetřovatelských problémů.

–Anamnéza se realizuje pozorováním (záměrně si všímáme pacienta), rozhovorem (dozvědět se o pacientovi co nejvíce objektivních informací).

–Pokud pacient není schopen komunikovat, pak se informace čerpají z předchozí dokumentace, od rodiny, od záchranné služby apod.

–Převážnou část anamnézy zjišťuje všeobecná sestra a zpracovává ji do 24 hodin po přijetí do nemocnice.

■Ošetřovatelská diagnóza

–Stanovení ošetřovatelské diagnózy je jednoznačně v kompetenci všeobecné sestry.

–Snahou je zjistit problém pacienta a pojmenovat ho pomocí odborné sesterské terminologie (ošetřovatelské diagnózy – sjednocené názvosloví).

–Problémy jsou aktuální (bolest, porucha spánku, porucha dýchání) nebo potencionální – mohou nastat (riziko pádu, riziko vzniku dehydratace).

■Ošetřovatelský plán

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Ošetřovatelská péče 1. díl.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.