Veronika Monet

VĚDOMÁ

PROSTITUTKA

Tipy a triky profesionálky

Věnováno posvátné sexualitě,

která žije v každém z nás.

Synergie SE

Vědomá prostitutka

Veronica Monet

Z anglického originálu Sex Secrets of Escort přeložila Hana Vysloužilová

Odpovědná redaktorka Soňa Havlová

Návrh obálky Diana Delevová, 2Design

Grafická úprava a sazba Art D, www.art-d.com

Elektronické formáty připravil KOSMAS, www.kosmas.cz

Vydalo nakladatelství Synergie Publishing SE

www.synergiepublishing.com

Vydání první

Copyright © 2005 by Veronica Monet. All Rights Reserved.

Translation Copyright © 2015 Synergie Publishing SE

Published by arrangement with D4EO Literary Agency, USA

ISBN 978-80-7370-353-0 (váz.)
ISBN 978-80-7370-446-9 (e-kniha)

Úvod

Když se můj přítel poprvé přiznal, že měl sex za peníze, cítila jsem podivnou směs emocí. Na jedné straně jsem byla v šoku a zklamaná z toho, že udělal něco, co jsem považovala za nemorální. Cítila jsem ale také cosi nečekaného – zvědavost a žárlivost. Zajímalo mě, co asi může v posteli dělat žena, která za to dostane od muže zaplaceno.

Odpověď na tuto otázku jsem dostala až o mnoho let později, když jsem se sama stala profesionální společnicí neboli call girl.

Bylo to slastně dekadentní rozhodnutí, jež proměnilo každičký aspekt mého života způsobem, který bych nikdy nečekala. A co jsem se dozvěděla o sexu a o mužích, bylo překvapivé a osvobozující zároveň.

Protože jsem byla na své povolání hrdá, naučila jsem se poskytovat celou řadu služeb, jako jsou erotický bezpečný sex, tantra, výměna převahy, orální sex, smyslná masáž, hraní různých rolí, exhibicionismus, práce s čakrami a tlakovými body, svádění, výměna rolí, masáž prostaty a mužský vícenásobný orgasmus. Také jsem se naučila pomoci mužům se sexuálními dysfunkcemi a poruchami vytvořit znovu zdravé sexuální vzorce.

V této knize vás seznámím s výše zmíněnými tématy a technikami a také se s vámi podělím o to, co jsem se při své práci společnice naučila o sexu a o mužích a ženách.

Pracovala jsem v oboru jen o něco déle než čtrnáct let. Začala jsem na střední pozici a postupně jsem se vypracovala na špičku. Podělím se s vámi o schopnosti a znalosti, které mi umožnily účtovat si za svůj čas ty nejvyšší honoráře. Naučíte se sexuální techniky, které tvoří jádro placených sexuálních služeb, stejně jako postupy a informace vedoucí ke zvýšení ženského sebevědomí, jež je pro muže tak sexuálně přitažlivé.

Tato kniha z mnoha důvodů není „posledním slovem“ na téma sexu či sexuality. Zaprvé, sex je tématem, které můžete studovat po mnoho let, jen abyste zjistili, že se toho máte ještě hodně co učit. Zadruhé, rozhodla jsem se vynechat mnoho technických aspektů reprodukční biologie a zdraví, aby tato kniha zůstala „uživatelsky příjemnou“ (a měla méně než 10 000 stran).

A konečně, psát knihu je jako řečnit na veřejnosti. Musíte svůj proslov přizpůsobit publiku. Vzhledem k tomu, že mým zamýšleným publikem pro tuto knihu jsou ženy, a především ženy, které mají vztah s mužem, nepopisuji v ní sex a sexualitu způsobem použitelným pro všechna pohlaví a sexuální orientace. Pokud spadáte mimo mnou předpokládanou cílovou skupinu, přesto vás zvu, abyste si tuto knihu přečetli. Obsahuje totiž určité velmi unikátní vhledy do tématu muž a sex, o nichž žádná profesionální společnice dosud nehovořila. Přesto doufám, že omluvíte heterosexuální předpoklady některých formulací.

Můžete se na mě obracet v záležitostech profesionálního poradenství v oblasti sexu a randění, stejně jako profesionálních seminářů:

V eronica Monet
The Shame Free Zone
206 Sacramento Street
Suite 206
Nevada City, CA 95959

W eb: www.theshamefreezone.com

E -mail: Veronica@TheShameFreeZone.com

Poděkování

Když mi bylo osm let, přihlásila jsem se do své první soutěže v psaní. Nevyhrála jsem, ale ujasnila jsem si, že mým snem je, stát se profesionální spisovatelkou. Plánovala jsem si, že budu studovat žurnalistiku na vysoké škole. Představovala jsem si, jak se vyhýbám kulkám ve válkou zmítaných zemích jako zahraniční dopisovatel. Namísto toho jsem ale vystudovala psychologii a nacházela si „praktická“ místa v počítačovém a telekomunikačním průmyslu. Přesto můj dětský sen přetrvával a já začala psát sloupek o lásce a vztazích pro malý alternativní časopis. O pár let později jsem si našla neplacené místo redaktorky v národním alternativním časopise a mé jméno se objevovalo v tiráži po téměř pět let. Nakonec si mé příspěvky našly cestu do šesti různých knih, včetně vysokoškolských skript. Ovšem tato kniha pro mě znamená přechod do světa profesionálních spisovatelů.

Dostat se až do tohoto bodu mi pomohlo mnoho lidí. Chtěla bych poděkovat Leah Learnedové, že mi dala šanci a svěřila mi můj první novinový sloupek, a skvělému spisovateli Ronu Montanovi za jeho veškerou morální podporu a odbornou pomoc. Karla Rossiová vybrušovala mé spisovatelské schopnosti svou neúnavnou redakční prací. Jill Nagleová nikdy nepřestala věřit, že jako spisovatelka uspěji, a její zpětná vazba profesionálky v oboru byla neocenitelná. Chci poděkovat aktivistce, umělkyni a autorce Normě Jean Almodovarové za nesčetné množství způsobů, jakými mě po ta léta vedla. Carol Stuartová zde byla pro mě, když mi bylo nejhůř, za což jí budu navždy vděčná a dlužnicí. Peter Alexander se mnou sdílí mé kreativní vize, naděje a sny již po mnoho let. Za to mu budiž velký dík. Není jisté, zda bych měla na sex a muže takto pozitivní pohled plný nadšení, pokud by mi Cosi Fabianová nenabídla svou moudrost i skvělé příběhy. Isidin dřep, sexuální technika, kterou vyučuje, je nyní nedílnou součástí mé ženské smyslnosti a významnou částí této knihy. Tvorba sexuálního umění s Davidem Steinbergem byla speciálním darem a erotickou zkušeností, která obohatila a spoluutvářela to, co nyní sdílím se svými čtenáři. Jsem nesmírně vděčná dr. Normě McDoyové a Josephu Matyasovi ze Státní univerzity San Francisco. Dali mi příležitost promlouvat po více než deset let dvakrát ročně k jejich studentům, což mi umožnilo vycizelovat schopnost sdělovat to, co vím o sexu a vztazích. Joseph Hurka mi nabídl svou morální podporu v temných dnech, kdy jsem nevěděla, zda se mi vydání knihy vůbec podaří zajistit. Mimořádné sexuální divy Annie Sprinkleová a Carol Leighová prokázaly své nekonečné přátelství, když si mě vzaly stranou a daly mi finální termín na dokončení knihy. Jen málo přátel si utrhne ze svého času, aby si vás posadili před sebe a trvali na tom, abyste šli za svým snem. Proto budu těmto neuvěřitelným ženám navždy vděčná a zahanbená jejich štědrou duší. Také bych chtěla poděkovat své matce za bezpodmínečnou lásku. Bez její neochvějné podpory bych toho v životě příliš nedokázala. Velký kus vděčnosti dlužím též svému bývalému manželovi. Nejenže jsem se v manželství s ním naučila miliony věcí o vztazích, komunikaci, vyjednávání a řešení problémů, ale jeho láska mě chránila před světem, který občas dokáže být chladný a plný odsudků. A nakonec bych ráda poděkovala svému agentu Bobovi Diforiovi za to, že ve mě vložil svou důvěru, a Paulu Dinasovi z Alpha Books za jeho trpělivost, s níž mě provázel mou první spisovatelskou zkušeností.

Uvnitř mě žije mnoho dalších knih. Doufám, že s vámi, milí čtenáři, budu časem všechny sdílet. Tato konkrétní kniha je mou první pokornou obětinou. Předkládám vám ji, abyste posoudili její hodnotu. A děkuji vám, že jste mi jejím přečtením věnovali kus svého času.

1

Základní klíče k mužské kultuře

Kurtizány starých časů byly proslulé svým pronikáním do mužských bašt síly, debat, vzdělání a sportu. Vlastně to byly jediné ženy, kterým bylo dovoleno být v kontaktu s muži i v jiných situacích než u domácího krbu. Zatímco manželkám bylo zakázáno chodit do školy nebo se jen naučit číst, kurtizány navštěvovaly univerzity a psaly knihy. Jedním z nejzřetelnějších důvodů, proč bylo těmto ženám dovoleno prolomit genderová očekávání a získávat to, co bylo považováno za spíše mužské atributy, je ten, že je to činilo pro mocné muže sexuálně přitažlivější.

Ačkoliv muži té doby dávali přednost tomu, aby jejich manželky byly hloupé a poslušné, nepovažovali tyto vlastnosti za sexuálně přitažlivé. Ve skutečnosti totiž libido nic nevzruší tak jako intelektuální rovnocennost! Tím pádem mocní muži nacházeli své intelektuální a sexuální uspokojení právě u těch žen, které by si nikdy nevzali za manželku. Věci se od dob kurtizán samozřejmě hodně změnily, některé pozůstatky minulosti s námi ale zůstávají dodnes.

Když jsem byla malá, otec i matka mě varovali, že má záliba v diskusích nebude u většiny mužů zrovna vítaná. Přesvědčovali mě, abych ve většině situací „nechávala muže vyhrát“ a živila tak jejich „křehké ego“. Nikdy se mi nedařilo skrývat svou nezávislou a otevřenou povahu, a tak jsem se domnívala, že u většiny mužů nebudu příliš oblíbená. Nikdy, ani v těch nejdivočejších snech by mě nenapadlo, že se stanu úspěšnou společnicí bohatých a mocných mužů.

Jako moderní kurtizána jsem objevila svou schopnost porozumět mužskému světu a zjistila jsem, že moje chuť s muži soupeřit je vlastně silným afrodiziakem. Vždy jsem měla hodně koníčků – některé měly spíše „ženský“ charakter, jiné byly více mužské. Mnoho mužů poptávalo mé služby právě proto, že jsem měla na svém webu fotku v kokpitu bojového letounu nebo protože jsem zmínila, že jsem kdysi posilovala s činkami nebo se potápěla. Tyto sporty se následně staly společným zájmem, středobodem konverzace a východiskem našich erotických tanečků.

Jiní zase byli unešení z mého intelektu nebo kontroverzních názorů, které jsem vyjadřovala jako spisovatelka. Rádi se mnou debatovali, někdy to dokonce skončilo i hádkou. Bylo to pro mě naprostým překvapením, jelikož to plivlo do tváře všem těm varováním pro „hodné dívky“ z mého dětství. Nikdy bych nečekala, že ta nezávislá a divoká část mě bude sexuálně přitažlivá – ale ona byla!

Ačkoliv se mi myšlenka, abych upravila svou pravou přirozenost a získala tak popularitu u mužů, naprosto příčila, musím přiznat, že jsem si mužskou pozornost opravdu užívala. Jsem si jistá, že jejich pozornost pro mě byla ještě daleko sladším vítězstvím proto, že jsem nemusela dělat ústupky, o kterých si většina žen myslí, že jsou nutné. Vlastně jsem si začala uvědomovat, že muži vůbec nejsou takoví, jak mě učili. Dokonce ani neodpovídali oblíbeným vtipům pronášených muži o mužích. Zjistila jsem, že muži jsou daleko složitější, než za jaké jsou obvykle považováni.

Pochopení toho, jak muži uvažují a proč dělají to, co dělají, není tak jednoduché. S oblíbeným „stará moudrost radí“ si tady nevystačíme. Muži nejsou stejní a ani nechtějí totéž. Jako profesionální společnice jsem se naučila vyčistit si mysl od předpokladů a minulých zkušeností s jinými muži a soustředit se na muže přede mnou jako na unikátní osobnost. Několik zobecnění o mužích jistě udělat můžeme – zejména pokud jsou ze stejné země, kultury nebo subkultury. Ale tato zobecnění je třeba vždy brát s rezervou s tím, že váš partner může být jiný.

Naše současná společnost tráví mnoho času definováním, chápáním a obhajováním potřeb a tužeb žen. Ženám nejsou zákonem garantována stejná práva. Dokonce ani ve Spojených státech nebyli schopni ženám rovná práva zajistit dodatkem k ústavě. Avšak díky tomuto hnutí za ženská práva má většina z nás alespoň nějaké ponětí o tom, oč se vlastně jedná. Na druhé straně muži žádné hnutí za práva nemají. Zejména bílí muži jsou ti poslední, o nichž by se vyprávěly ponižující vtipy a vytvářely negativní předpoklady.

Nejběžnějším předpokladem o mužích je samozřejmě to, že muži – a zejména ti heterosexuální – jsou ti nejposlednější tvorové na Zemi, kteří by hnutí za svá práva potřebovali. Předpokládá se, že všechna práva a privilegia, která chceme my ostatní, oni už mají. Ale během čtrnácti let práce s extrémně bohatými, úspěšnými a mocnými muži jsem poznala jejich obavy, frustrace a bolesti, které prožívají, přestože vypadají, že již všechno mají. Navíc jsem se setkala s hlubokou bolestí, kterou zažívá mnoho mužů ve spojení s pocitem, že jsou zajatci předepsané mužské role, a to bez ohledu na svou rasu nebo finanční situaci.

Jako kurtizána jsem se ke svým klientům chovala tak, jak jsem chtěla, aby se chovali oni ke mně. Nechovala jsem se k nim jako k nepřátelům, ani jsem nepředpokládala, že všichni chtějí totéž. Dávala jsem pozor a bedlivě naslouchala, a každého jsem považovala za hodnotnou osobu s křehkými emocemi. To pro mě nebylo zcela přirozené. Je to něco, co mě mí klienti naučili tím, že projevovali své pocity, emoce a zranitelnost. To jsem prostě nemohla ignorovat.

Jako profesionální společnice jsem měla několik výrazných výhod, díky nimž jsem informace o mužích získala. Jednou z nich je zřejmě fakt, že jsem poznala mnoho mužů. Jen z prostých čísel je zřejmé, že jsem měla příležitost vidět, slyšet, zakusit a dozvědět se o mužích více než průměrná žena. Přesto jsem během své čtrnáctileté kariéry společnice přišla do styku s méně muži, než byste si mohli myslet. Od počátku své práce společnice na podzim roku 1989 jsem si zapisovala informace o každém muži, s nímž jsem pracovala, a do dneška jsem se setkala s 1 869 klienty.

Poznala jsem muže ze všech kontinentů, z nejrůznějších zemí, různého věku (od 18 do 80 let) i sociálně-ekonomického původu. Věnovali se všemu, co si jen dovedete představit: byli to počítačoví programátoři, technici, úředníci, grafici, architekti, obchodníci, řidiči kamionů, instalatéři, farmáři, vysokoškolští studenti, profesoři, učitelé, doktoři, právníci, majitelé malých firem, fotbalisté, triatlonisté, modelové spodního prádla, hudebníci, operní pěvci, malíři, spisovatelé, ministři, rabíni, vojáci, armádní důstojníci, policisté, hasiči, filmoví producenti a producenti z Broadwaye, investiční bankéři, vrcholní manažeři, milionáři, kteří se sami vypracovali, „děti“ svěřenských fondů i miliardáři vlastnící mnoho firem.

Když slyším, jak někdo pronáší stereotypní závěry o mužích, automaticky sebou trhnu a odtáhnu se. Často říkám, že kdybych takové závěry o mužích, jaké dělá většina ostatních, činila já, zásadně bych tím ohrozila svůj příjem. Úspěchu ve svém povolání jsem dosáhla právě díky tomu, že jsem byla otevřená individuálním potřebám, touhám a sklonům každého muže.

Nakonec jsem vytvořila několik vlastních zevšeobecnění, ty jsou ovšem políčkem do tváře oblíbeným mýtům o mužích. Například jsem zjistila, že muži mají daleko menší zájem o pohlavní styk a dosažení orgasmu, než jaký se jim obvykle připisuje. Setkala jsem se s mnoha muži, kteří položili na stůl stovky dolarů jen proto, aby si mohli popovídat, pomazlit se, strávit několik hodin předehrou a aktivně zjišťovat, jak sexuálně potěšit ženu. Přesto jako společnost vytrvale trváme na mýtu, že muži mají zájem jen o „akci“, že k předehře se musejí přemlouvat a že většina z nich je tak sebestředná, že ignorují fyzické potřeby svých sexuálních partnerek. Já jsem zjistila, že těmto stereotypům odpovídá jen málo mužů.

Profesionální společnice většinou mají možnost poznat ty stránky svých klientů, které s ostatními nesdílejí. Není to tím, že by společnice považovali za lepší přítelkyně, kterým povědí o svých nejhlubších, nejtemnějších tajemstvích. Jde spíše o to, že společnice stojí mimo okruh jejich známých, a tak je málo pravděpodobné, že by tajemství vyzradily někomu, na kom jim záleží. Mohou tak ulevit svému srdci, aniž by riskovali ztrátu náklonnosti své ženy, přítelkyně, dětí, obchodních partnerů nebo přátel. Vyslechla jsem tolik doznání, až jsem si kolikrát říkala, jestli se mí klienti nespletli a nepovažují mě za kněze.

Čas, který klient tráví se společnicí, nespadá do každodenní reality, a proto může obsáhnout nové identity a nová pravidla. Pokud muž někdy toužil zkusit něco nového nebo jiného, pak je na to ten správný okamžik. Vypadá to, jako by ho peníze osvobodily právě na tento konkrétní čas, ať už se jedná o půlhodinu nebo mnoho hodin, večer či víkend. Je volný a může objevovat další aspekty sebe sama jako člověka, další stránky své osobnosti.

Nikdo ho nebude soudit nebo cenzurovat. Nemusí se bát, že ztratí práci, postavení ve své komunitě nebo rodině. Proto může zkoumat své tajné touhy a potřeby. Možná vás překvapí, že většinou se nejedná o žádné exotické požadavky, ale spíše o svobodu být někým, kým chce být, nebo dělat něco, co chce dělat.

Jinými slovy: většina klientů touží prolomit tradiční role, ve kterých žijí každý den, a jejich tajné touhy spíše než oddávání se různým sexuálním praktikám daleko častěji zahrnují narušení hranic genderových rolí. Nejčastěji se jedná o různé výměny rolí, což jim umožní vzdát se své role chlebodárce, šéfa, manžela nebo toho, kdo činí rozhodnutí. Mnoho mužů uvítá příležitost vzdát se na chvíli kontroly a nechat ženu převzít vedení. Strávila jsem mnoho času tím, že jsem umožňovala mužům být pasivní, zranitelní, sexuálně žádoucí a svádění.

Když někdo za něco platí, pak poměrně snadno zjistíte, co vlastně doopravdy chce. Proto by se neměla ekonomická povaha eskortního servisu podceňovat. Není třeba hrát hry, které jsou běžně spojovány s chozením. Finanční transakce je přímá. Umožňuje oběma stranám vyjádřit svá očekávání a požadavky. A protože je to muž, kdo platí, mají jeho potřeby a touhy přednost.

Zpočátku jsem očekávala, že mí klienti budou žádat sex, více sexu a pak ještě více sexu. Když jsem však zjistila, co ode mě jako společnice muži chtějí, byla jsem šokovaná. Na rozdíl od mužů, s nimiž jsem randila zadarmo, mí klienti měli zájem o ženské sexuální potěšení, předehru, mazlení, líbání a povídání v posteli.

Smlouva mezi klientem a společnicí také zahrnovala velký podíl emocionálního sdílení a psychologického léčení mužů. Byla jsem zaskočena hloubkou jejich pocitů, tím, jak se bojí mluvit nebo dokonce plakat. Asi je zbytečné říkat, že čím déle jsem pracovala jako společnice, tím byl můj dojem z mužů a můj postoj vůči nim lepší. Když se dívám nazpátek na chvíle strávené se svými klienty, cítím vřelé spojení a vděčnost.

Ačkoliv jsou muži a ženy velmi podobní, mužská kultura je založená na odlišných pravidlech než ženská. Většina z nás to ví, přesto je pro nás obtížné naučit se komunikovat v souladu s pravidly opačného pohlaví. Protože nevidím muže jako divné kreatury z jiné planety, vždycky jsem se snažila pochopit jejich kulturu stejně, jako bych se snažila při setkání s člověkem z cizí země. Vnímám to tak, že uvnitř jsme všichni stejní, přestože navenek vypadáme, oblékáme se a chováme odlišně.

Namísto zaujetí defenzivní pozice vyjadřující, že jsme příliš rozdílní na to, abychom si mohli rozumět, daleko raději si užívám kulturního obohacení, které mi přináší sdílení a učení se navzájem. A pokud mě baví vidět, říkat nebo dělat věci novým způsobem, pak to snadno začleňuji do svého života. Je to podobné jako s cestováním po cizí zemi, kdy si postupně vytváříme zalíbení v jejím jídle nebo hudbě. Když vám chutná jídlo nebo se vám líbí hudba té země, pak je pravděpodobně na určité úrovni zahrnete do svého života.

Mezi věci, které se mi na mužské kultuře obzvlášť líbí, patří například, jak mají tendenci jít přímo k věci, když vyjadřují negativní emoce (jako je zlost), stejně jako jejich ocenění aktivity a tělesnosti. Na druhou stranu je tu několik méně lichotivých věcí, jako je vytrvalé odmítání zranitelnosti, dokud není jejich zdraví ve skutečném ohrožení nebo dokonce již poškozeno, a nepřetržitý sarkasmus, kterým se snaží zakrýt slzy.

Ale ať už se vám aspekty určité kultury líbí, nebo ne, je důležité snažit se jí porozumět a respektovat lidi, kteří jsou její součástí. Stejně jako byste bezpochyby respektovali návštěvu z cizí země, její svátky, zvyky a rituály, je třeba vnést stejnou úroveň respektu i do vaší interakce s muži. Mějte oči a uši otevřené a učte se nové věci o mužské kultuře jak v obecné rovině, tak zejména ohledně konkrétního muže.

Jednou z nejdůležitějších věcí, kterou jsem se o mužské kultuře naučila, je rozdílnost ve stylu komunikace. Protože jsem chtěla komunikovat úspěšně, musela jsem se naučit „jejich jazyk“. To znamenalo, že jsem musela odložit svá hodnocení a to, co upřednostňuji, a soustředit se na to, co funguje. K pochopení domněnek a hodnot spojených s určitým komunikačním stylem jsem se musela naučit úspěšně vysílat a přijímat informace a emocionálně se propojovat.

Například když se muži sdružují do skupin, snaží se tím získat status nebo členství, zatímco ženy chtějí spíše sdílet tajemství a navzájem se svěřovat. Ze zkušenosti vím, že většina amerických mužů se s nadšením navzájem provokuje až k bodu vzájemného ponížení. To ale nemyslím nijak negativně. Je to jejich způsob, jak prohloubit přátelství a důvěrnost. Je to jedna z cest, jak vzniká přátelství mezi muži. Pokud se muž snaží dosáhnout obdobné důvěrnosti a přátelství se ženou, pak většinou zjistí, že ženu jeho chování uráží.

Muži také rádi podnikají nějaké společné aktivity. Zatímco skupina žen s nadšením několik hodin konverzuje po telefonu, muži se raději setkají a něco společně podniknou. Půjdou si třeba zahrát golf, pokr, počítačovou hru, budou sbírat sci-fi předměty, sledovat fotbal nebo si ve dvou dají na dvorku basket. Seznam možných zájmů je nekonečný, faktem ale zůstává, že pokud s mužem budete sdílet nějaké hobby nebo sport, bude se vám cítit blíž.

Jedna z věcí, za kterou mi klienti jako společnici platili, bylo sdílení jejich zájmů. Platili mě za to, že jsem se s nimi dívala na staré válečné filmy nebo projížděla autem tam a zpátky po pobřeží, zatímco můj klient si fotografoval scenérie. Když jsem si uvědomila, jak hodně tito muži touží najít ženu, kterou by zajímaly jejich vášně, bylo mi z toho smutno. Nemělo by být ničím neobvyklým, aby s námi naši partneři sdíleli to, co máme rádi, i kdyby to bylo jen občas. Jistě, ženy si zase stěžují, že s nimi muži nemluví tak často, jak by ony chtěly. Jsem přesvědčena, že muži a ženy by se měli setkat v půli cesty. A zajímavé je, že pokud muži dělají něco, co je baví, tak se otevřou a docela hodně mluví!

Ženy investují opravdu hodně energie do vzájemné podpory a utvrzování své hodnoty a pocitů. Naši muži za námi chodí pro tento druh „výživy“ právě proto, že jsme v tom tak dobré, a jejich přátelé mužského pohlaví obvykle nevědí, jak vyjádřit podporu tímto pečujícím způsobem. A stejně jako si muži neumějí navzájem dát tento typ podpory, mají problém ho projevit i vůči ženám. Následuje typický výsledek této situace, kdy se ženy snaží vychovat muže k tomu, aby byli při komunikaci s nimi citlivější a starostlivější. Věřím, že je to nezbytné, zároveň tím ale ignorujeme fakt, že ženy se také mohou učit od mužů.

Pokud si muži chtějí zachovat vzájemné přátelství, naučili se vyjadřovat nespoutaný smysl pro humor, který kultivuje jejich schopnost „brát“, stejně jako „dát“. Jako společnice jsem se naučila na muže reagovat právě tímto typicky maskulinním způsobem, ale také to vyvážit svou ženskou, pečovatelskou stránkou. Výsledkem byla směs prvků mužské a ženské kultury, která nepovyšovala jednu nad druhou.

Pokud se žena vynasnaží jít muži naproti a setkat se s ním v půli cesty mezi genderově specifickými kulturními rozdíly, pak učiní důležitý krok vedoucí k tomu, že se muž bude cítit přijímaný a oceňovaný takový, jaký je. Stejně tak muž může dosáhnout toho, že se žena cítí akceptovaná a hodnotná jako žena, tím, že se s ní setká v půli cesty. To bude mít bezpochyby hluboce pozitivní dopad na váš sexuální život. Budete se totiž oba cítit rovnoprávní, budete sdílet své rozdíly a učit se vnímat úhel pohledu toho druhého.

Je důležité, aby se muži a ženy od sebe navzájem učili. Nejen proto, abychom si lépe rozuměli, ale také kvůli tomu, abychom obohatili své vlastní životy. Pokud věnujete čas tomu, abyste se učili a ocenili úhel pohledu svého partnera, a zahrnete jeho aspekty do svého vlastního života, pak to může obohatit váš život stejně jako jakákoliv jiná zkušenost z odlišného kulturního prostředí. Pokud je pro vás při sdílení vzájemných odlišností obtížné udržet neutrální postoj, zkuste předstírat, že jste každý z jiné země. Snad vám to pomůže odložit vaše původní předpoklady a naslouchat vašemu partnerovi, který s vámi sdílí své zájmy a zvyky.

Protože můj přístup k tomuto tématu byl takový, že učit se o mužích je zajímavé a vzrušující, muži se na oplátku cítili bezpečně a byli ochotni sdílet ještě více. Co mi sdělili, to mi pomohlo stát se vyrovnanější, informovanou a uvědomělou osobou. Rozmanitost a informace hrají v životě vždy pozitivní roli. To samozřejmě platí pro obě pohlaví. Muži se musejí učit být citliví a pečující vůči ženám jejich života. Pokud žena pocítí, že jí její muž rozumí a respektuje její pocity, bude schopná větší důvěry a uvolnění i v sexuální oblasti.

Zjistila jsem, že mnoho mužů má tendenci chovat se důvěrněji, emocionálněji a intimněji poté, co měli sex. Zdá se, že pro mnoho žen je pravdou opak. Ženy často chtějí mít pocit kvalitní komunikace, důvěry a intimity dříve, než jsou ochotné mít sex. Tento rozdíl může být zdrojem konfliktu a nedorozumění mezi oběma pohlavími. V této oblasti by proto mohlo pomoci najít nějakou střední cestu. Muž by měl vstoupit do komunikace a důvěrnosti určité úrovně před tím, než bude mít sex, žena by měla být ochotná mít sex dříve, než je její potřeba komunikace a intimity zcela naplněna, a to s vědomím, že více přijde poté, co proběhne sex. Vaše osobní zkušenost může být rozdílná, ale já bych vám navrhla, abyste se přestala za intimitou honit a nechala ji k sobě přijít. Téměř všichni lidé mají odpor k tomu, z čeho mají pocit manipulace.

Samozřejmě jsem zjistila, že muži se na zranitelnost, kterou sex přináší, těší. Oni to jen pojímají v jiném pořadí. Toto vědomí mi pomohlo vidět, jak jsou si muži a ženy podobní, namísto toho, abych se soustředila na drobné rozdílnosti a dovolila, aby tyto rozdílnosti zmenšily naši schopnost radovat se ze sebe navzájem.

Většina mých klientů měla pocit, že se mnou mohou snadno vyjít a dobře se se mnou povídá. Mohli vyprávět své „nevhodné“ vtipy, aniž by se ode mě dočkali blahosklonného nebo nesouhlasného pohledu či úšklebku. Smála jsem se s nimi, nikoliv jim. Respektovala jsem je jako dospělé osoby. Nikdy jsem nedovolila, aby se cítili trapně nebo zahanbeně kvůli svým sexuálním touhám nebo reakcím. Tím nechci říci, že jsem jim ve všem vyhověla. Spíše naopak. Udržovala jsem zdravé hranice a při jejich obraně jsem byla velmi asertivní. Ale dělala jsem to jako jim rovná, ne jako někdo, kdo se cítí druhému morálně nadřazený.

Není tajemstvím, že muži jsou vizuální tvorové. Já bych ale řekla, že stejně je na tom i většina žen. Ve skutečnosti studie prokázaly, že ženy reagují na vizuální stimuly stejným sexuálně nadšeným způsobem jako většina mužů. Když ale přijde na pornografii, muži a ženy se často rozcházejí. Jeho to může opravdu sexuálně naladit, zatímco ona to pociťuje jako urážlivé a útočící na její smysly. Chápu oba pohledy. Natočila jsem několik pornografických videí a opravdu jsem si to nesmírně užívala. A některé porno mi připadalo opravdu vzrušující. Ale stejně tak jsem se cítila dotčená většinou porna produkovaného muži a dokonce i některými reklamami na pivo!

Je možné využít pornografii ve vašem sexuálním životě způsobem, kdy on bude zdivočelý vášní a vy se nebudete jako žena cítit žádným způsobem kompromitovaná. Detailněji se tím budu zabývat v kapitole 15. Zde bych jen chtěla zmínit, že mužská kultura většinou zahrnuje chuť na porno v té či oné podobě, a já jsem se ji naučila se svými klienty sdílet a posílila tak své sexuální prožitky.

Většině mužů se také velmi líbí spodní prádlo. Setkala jsem se s jedním nebo dvěma muži, kteří dávali přednost nahému ženskému tělu a nejdříve mi svlékli všechno prádlo, které jsem měla na sobě, jen aby se co nejdříve dostali na kůži. Avšak většina mužů naprosto miluje podvazky, punčochy, tanga, push-up podprsenky, korzety a vysoké podpatky. Pár mužů mívá ohledně prádla specifické požadavky, takže jsem jako kurtizána musela mít opravdu velkou kolekci prádla, abych vyhověla různému vkusu. Ale fixace na spodní prádlo je trvalou součástí mužské kultury. Některým mužům se líbí, jak to vypadá, jiné vzrušuje kontakt s látkou.

Nebuďte uražená, pokud váš milenec preferuje spodní prádlo před vaší nahotou – byla by to jen ztráta energie a emocí. Mužské nadšení ze spodního prádla se ustavuje většinou daleko dříve, než měli první sex. Určitě se nevztahuje ke konkrétní sexuální partnerce. To, co každého z nás vzrušuje, se zakotvuje již v době, kdy vstupujeme do puberty. Je téměř nemožné to později v životě změnit.

Jako společnice jsem zjistila mnohé o mužském těle i mužské mysli. To hlavní je, že jsme všichni individua, a to platí i pokud jde o mužské tělo. Každý muž má svou unikátní sadu sexuálních reakcí, toho, co jej vzruší, stejně jako toho, co ho zaručeně zchladí. Zkušenost mě naučila, jak tyto individuální potřeby odhadnout, aniž bych potřebovala verbální ujištění. A také jsem vysledovala, které sexuální techniky mají největší úspěch u většiny mužů. Následně jsem shromáždila několik sexuálních tipů, které muže skoro vždycky potěší. V této knize se o ně s vámi podělím.

Již brzy objevíte, že většina mužů je schopna rozšířit svou kapacitu pro sexuální potěšení, pokud k tomu dostanou svolení a návod od osvícené a hravé ženy. Skvělý sex se neodehrává ve vakuu technik. Sex je záležitostí kontextu a jako takový je třeba jej vnímat jako součást osobnosti, životního stylu, hodnot, nadějí a snů lidí, o které se v konkrétním případě jedná. Poznat klíče k mužské kultuře je důležitým faktorem k formování intimity, komunikace a důvěry, a určitě to prospěje vašemu sexuálnímu životu. V následující kapitole se podíváme na populární mužskou fantazii – být sváděn!

2

Opájen sváděním

Pamatujete si okamžik, kdy vás poprvé někdo sváděl? Jak vám brnělo každičké nervové zakončení, až jste si myslela, že explodujete? Očekávání doteku vašeho milence, jeho dalšího pohybu, jeho horkého dechu na vaší kůži, vůně jeho potu jako sladký parfém, z něhož se vám točí hlava. Být sváděna je něco, co mnoho žen považuje za automatickou záležitost. Mnohé z nás nemusely nikdy o sex žádat, usilovat o něj nebo ho začínat. Sex je něco, co si vybereme a užijeme, pokud máme náladu. Doména přijetí či odmítnutí nápadníků a sexuálních výhod je naše. Většina mužů si jen stěží dokáže představit, jak takový svět vypadá.

V raném věku většina mužů obvykle získává zkušenosti: činí první krok a zažívá první zdrcující odmítnutí. Dokážete si představit, jaké to musí být, procházet životem s vědomím, že jediným způsobem, jak můžete zažít sex, je požádat o něj, nebo o něj nějakým způsobem usilovat, přičemž zároveň víte, že ve většině případů uslyšíte slovo „ne“? Někdy to musí být skličující. A já si dovedu představit, že to také může být únavné. Možná můžeme mužům odpustit, když na nás – ženy – občas žárlí.

Když mě klient poprvé požádal, abych ho sváděla, byla jsem na rozpacích. Jako dospívající i dospělá jsem trávila život čekáním, až mě muž pozdraví, pozve ven, chytí za ruku, pokusí se mě poprvé políbit, přitáhne si mě do prvního objetí. Dokonce i jako vdaná žena jsem spíše jen reagovala na žádosti svého muže o sex. Když už pak bylo milování v plném proudu, dokázala jsem být docela agresivní, velmi aktivní a nadšená, ale neměla jsem potuchy, jak mám sex začít.

Jedním z důvodů, proč jsem se nikdy před tím, než jsem se stala profesionální společnicí, nenaučila sex zahajovat, byla obava, že by mě mohli považovat za děvku. Myslela jsem si, že muži dávají přednost ženám, které se chovají nesměle, předstírají, že je těžké je dostat, a zůstávají zdrženlivé, dokud... Moje obavy samozřejmě měly a stále mají svou hodnotu. Dokonce jsem zažila, že se ke mně pár mužů chovalo s opovržením, jakmile jim začalo připadat, že mám o sex stejný zájem jako oni. Myslím, že jako ženy se učíme své sexuální vášně tlumit a udržovat je na minimu. Žijeme totiž ve světě, který ženy, jimž se sex líbí natolik, že jsou schopné ho iniciovat, hodnotí velmi nelichotivě.

Ale profese společnice mi dala vstupenku do světa zkoumání této stránky sexu, která mě dříve děsila. Už jsem se nemusela strachovat, že nebudu vypadat jako „hodná dívka“. Cítila jsem se naprosto svobodná a mohla jsem zkoumat své sexuální touhy. A byla jsem příjemně překvapena tím, že i muži cítili potřebu osvobodit se od očekávání spojených s jejich sexuální touhou. Namísto uvíznutí ve stereotypu muže pronásledovatele a útočníka touží mnoho mužů být sváděno ženou.

Když se dva lidé milují a respektují natolik, aby byli schopni opustit jednorozměrné stereotypy každého z pohlaví, pak mohou svobodně zkoumat své skutečné sexuální touhy, aniž by se museli obávat odsudku nebo výsměchu. To je úroveň přijetí, kterou muži zažívají se společnicemi, a zároveň je to úroveň přijetí, kterou by měl zahrnovat každý vztah. Výměna rolí pronásledovatele a pronásledovaného může být jak pro muže, tak i pro ženu velmi posilující.

Máte plné právo se rozhodnout, kdy a proč chcete mít sex, jaký druh sexu chcete mít, a začít sex, pokud po tom toužíte, či požádat svého partnera, aby vás sváděl. Tato práva vám dávají moc jednat ve svém sexuálním životě na základě svobodné vůle. A důležitou součástí moci rovněž je, naučit se respektovat práva a hranice ostatních. S každým právem přichází zvýšená odpovědnost.

Jsem přesvědčena o tom, že mnoho žen, ne-li většina, nemá s ohledem na svou sexualitu a sexuální život téměř žádná práva. Díky staletím tabu a komplexu děvka–světice (porovnávání „špatných holek“ a „hodných holek“, které podporuje soutěživost a nepřátelství mezi ženami a slouží jak mužům, tak ženám ke značkování žen pouze na základě jejich sexuálního chování) propůjčila většina žen svou sexuální identitu roli „hlídače brány“ a toho, kdo přijímá. Zahájení sexuální aktivity není běžnou součástí sexuálního slovníku průměrné ženy. Ta spíše věnuje čas a energii přitahování potenciálního nápadníka a podněcování jeho sexuálního zájmu.

Jako sexuální pracovnice jsem byla donucena překročit tento běžný stav sexuálních vztahů a naučit se iniciovat sex, svádět muže a řídit celý sexuální scénář, aniž by do něj muž vnášel příliš mnoho podnětů. Mnohá z těchto setkání zahrnovala celkovou výměnu rolí a některá z nich zahrnovala jen jemné formy „rozostření“ typických úloh daného pohlaví. V každém případě moje vědomí sebe sama se rozšířilo. Už jsem se neviděla jako nádobu, která čeká, až bude naplněna, nebo jako květinu, jež čeká, až bude utržena. Teď jsem byla já v hlavní roli svého světa – sexuálně agresivní beze studu a bez lítosti. Můj nový způsob bytí mi otevřel zcela nové možnosti, jak vnímat muže. Byla jsem zasvěcená do jejich slabostí i velmi běžné fantazie být sváděn ženou.

Potěšilo mě, když jsem zjistila, že muži chtějí, aby po nich ženy toužily, aby si je braly a zahltily je svou vášní, a že chtějí zažívat tuto zvláštní slabost. Ještě více mě překvapilo, když jsem se dozvěděla, že tito velcí, silní a svalnatí muži žárlí na pocity, které si jen stěží dokážou představit, když vidí výraz v tváři svého ženského protějšku, slyší její vrnění a výkřiky slasti. Jaké by to bylo být objektem touhy? Jen pasivně čekat, zatímco k vám přistupuje krásná žena a dává vám najevo svůj sexuální zájem? Jaký by byl ten první hladový polibek a pátrající ruka při předstíraně kladeném odporu?

Zjistila jsem, že některé z mužských fantazií končí u aktu svádění. Některé ovšem jdou až tak daleko, že zahrnují touhu být svou milenkou penetrován. Společným tématem však bylo vzdát se kontroly a být přemožen sexuální touhou ženy.

Zde je komentář z první ruky, který mi poskytl jeden štědrý gentleman a dovolil mi jej citovat:

„Pro mě je to, že se žena odevzdá muži – v tom nejlepším slova smyslu –, nejvyšším aktem štědrosti, důvěry a touhy. Vždy jsem záviděl ženám tu moc rozhodnout se, že podlehnou vášnivému pronásledovateli, a – kýčovitě řečeno – otevřou brány ráje svému ctiteli a vpustí jej dovnitř. Nebo že přestanou utíkat a nechají se přemoci řítícím se Diem, či budou v rozechvění čekat, až se jich zmocní extáze. Takže jednou z věcí, kterou jsem vždy chtěl, je prostě... odevzdat se k potěšení nějaké obdivovatelky... Takže sním... že jsem ve společnosti nějaké pozorné ženy a cítím, že po mně touží, a prosí mě, abych se jí otevřel, ...že se cítím být sexuálním objektem někoho druhého, že uspokojuji sexuální apetit své milenky tím, že ji nechám, ať si se mnou dělá, co chce. Když si ke mně žena kleká, je to pro mě ta nejsilnější fantazie – ne proto, že se chystá mi posloužit, ale spíše proto, že se cítím být polapen dravou obdivovatelkou, jíž se nyní otevírám, protože nemám sílu odporovat. Je to o slabosti. Slabost je pro mě neuvěřitelně vzrušující.“

A já nemohu než souhlasit. Užívám si, když se cítím slabá a zranitelná, a také když si hraji se zranitelností mužů. Obě strany této sexuální rovnice jsou neuvěřitelně erotické. Toto je také největší část toho, za co jsem byla opravdu dobře placená. Svádění, iniciování sexu a porušování stereotypních očekávání bylo v popisu mé práce. A vedlo to k posílení mé vlastní sexuality – svolení a oprávnění začít sex a navigovat sexuální krajinou, přivést své milence do sexuálních výšin, o nichž zatím jen snili. Jako společnice jsem se naučila o svádění mužů a zahajování sexu vše. O svá tajemství se s vámi podělím v dalších kapitolách.

3

Sex při rozsvícených světlech

Záhy jsem při své práci společnice zjistila, že muži rádi zaplatí za sex s hezčí, mladší nebo zkrátka jinou ženou, než se kterou mají vztah. Avšak v mnoha případech se ukázalo, že si vybírají stále stejný typ ženy. Zjistila jsem to ve chvíli, kdy jsme si sedly s ostatními kamarádkami a porovnaly své poznámky. Dívky s podobným vzhledem bez výjimky měly tytéž klienty.

Dalším překvapením pro nás bylo, že naši klienti dávali přednost vytvoření dlouhodobějšího vztahu. Místo aby střídali jednu po druhé, a zkoušeli tak stále něco nového a vzrušujícího, vybrala si většina klientů jen několik společnic, které si byly něčím podobné, a zůstali s nimi v kontaktu po několik let.

Když jsem se se svými klienty poznala blíže, rádi si povídali o svých přítelkyních nebo manželkách. Vůbec si však nestěžovali na jejich zevnějšek. Většina mých klientů považovala své partnerky za krásné. Vlastně jsem během své čtrnáctileté kariéry společnice skoro nepotkala muže, který by o své ženě nebo přítelkyni řekl něco znevažujícího. Naprostá většina mých klientů věřila, že jejich žena či přítelkyně je tou nejkrásnější ženou, kterou znají. A pokud náhodou neviděli svou ženu nebo přítelkyni dokonalou fyzicky, často ji obdivovali v jiném směru.

Učinila jsem si pro sebe závěr, že v okamžiku, kdy se muž žení, je rozhodnutý, že ona žena je tou, kterou chce. Sexuální frustrace, sexuální nároky nebo nevyřešené otázky uvnitř vztahu mohou způsobit, že muž hledá sexuální uspokojení mimo vztah. Ale obvykle to neznamená, že by chtěl vztah ukončit. Většinu své kariéry společnice jsem strávila nasloucháním tomu, co všechno muži na svých partnerkách milují.

Tím nechci říci, že by si muži nestěžovali. Protože to dělali. Vlastně jsem poslouchala tytéž stížnosti stále dokola. „Moje žena nemá ráda sex tak, jak ho měla ráda, když jsme se potkali“ nebo „Moje žena chce, abych zhasl světla, když se milujeme“ nebo „Už se vůbec nemilujeme.“ Zdálo se, že muži neztrácejí chuť na sex se svými ženami, nýbrž že spíše mají pocit, že jejich ženy ztratily zájem o sex s nimi.

Jeden z mých klientů měl za ženu top modelku. Já se svou atletickou postavou a výškou 163 cm modelku skutečně nepřipomínám. Pamatuji se, jak mě překvapilo, že muž ženatý s modelkou vůbec chce služby společnice, navíc tak malé a svalnaté. Možná v jeho případě skutečně šlo o to, zažít něco odlišného. Nebo možná jako mnoho dalších mužů cítil, že jeho žena ztratila o sex s ním zájem. Vím jen, že si na ni stěžoval. A jeho největší stížnost? Obávala se vyšlápnout byť malý kopec, aby se jí náhodou nezvětšily lýtkové svaly a nezničila si tak svůj vyzáblý vzhled.

Měla jsem příležitost vidět jeho ženu na fotografii. Navštívila jsem ho u nich doma, když byla na služební cestě. Byla to neuvěřitelně krásná žena. A opět jsem se podivovala nad tím, proč chce platit za sex, když má tak nádhernou manželku. Jistě, po zatčení Hugha Granta za styk s prostitutkou v době, kdy chodil s krásnou Elizabeth Hurleyovou, to již není tak překvapující. Ale stále to poukazuje na nějakou chybu v obecných předpokladech o tom, co muži chtějí a proč platí za sex.

Jedním z chybných předpokladů je, že všichni muži považují za sexuálně přitažlivý stejný typ ženy. Muži tento mylný názor udržují při životě, když jsou ve společnosti svých mužských přátel. Připustit, že vám nepřipadá atraktivní žena, která splňuje požadavky aktuálního společenského diktátu krásy, může muže dostat do situace, že si z něj budou utahovat, že je gay, nebo jinak nedostatečně mužný. A pokud muž řekne svým přátelům, že ho přitahuje typ ženy odlišný od obecně přijímaných standardů krásy, riskuje ponížení před zraky svých takzvaných kamarádů.

Tabu spojené se sexuální přitažlivostí k osobě, která není považována za odpovídající, je jak pro muže, tak i pro ženy velmi silné. Pokud jsou muži ve skupině, mají tendenci mluvit o tom, s jakou ženou by chtěli mít sex. A jedním ze způsobů, jakým soupeří, je vyznávání nejvyšších standardů. Muži mají rovněž tendenci cítit díky domnělému sdílení společné přitažlivosti k určitému typu žen vzájemné spojenectví.

Příklad? Muži si povídají a kolem prochází žena. Náhle někdo ve skupině řekne něco v tom smyslu, že by se mu líbilo „udělat jí to“. Mužské propojení a potvrzení jejich heterosexuality nastává v okamžiku, kdy i ostatní muži ve skupině souhlasí, že by s ní také chtěli mít sex. Pokud bychom tuto situaci chtěli otočit do vzájemné soutěže, pak by se někteří muži museli vyjádřit, že s tou by nikdy mít sex nechtěli, a to kvůli jakémukoliv počtu představitelných fyzických nedostatků. Je to částečně příklad typu „kyselé hrozny“ (nevidím šanci, že bych mohl s takovou ženou mít sex, tak raději přesvědčím sám sebe, že bych ho vlastně vůbec mít nechtěl), a částečně způsob jak ztrapnit toho, kdo řekl, že by s ní sex mít chtěl. Pokud některý člen skupiny není tak vybíravý jako ostatní, je považován za zoufalce.

Pamatujte, že muži vytvářejí svazky tím, že si ze sebe nelítostně utahují (viz kapitola 1). Bohužel mají tendenci tím částečně znevažovat i sami sebe. Mužům zapojeným do této hry se nikdy nestane, že by se jejich kamarádovi líbil jiný typ ženského těla bez ohledu na to, jak dostupná by daná žena byla. Vyjmete-li tento scénář ze sféry představivosti a zjistíte, za co muži skutečně utrácejí peníze, ukáže se, že dávají přednost nejrůznějším typům žen. Z toho nekonečného výběru, který svět nabízí, mají muži stýkající se s profesionálními společnicemi velmi jasné preference. A ty se ne vždy rovnají těm, které média prezentují jako krásné.

Když se jejich přátelé nedívají, mnoho mužů se rozhodne mít sex se ženou, která nevyhovuje standardům, pro něž spolu s ostatními horují – a to i tehdy, když by si klidně mohli sex s takovým typem ženy finančně dovolit. Myslím si, že je to důkaz toho, jak komplexní muži jsou. A je hezké vědět, že na starém rčení „Pro každého tu někdo je“ skutečně něco bude.

Ženy si také často vytvářejí představy o tom, po čem u nich muži touží. Velice rozšířeným předpokladem je, že všichni muži chtějí hubené ženy. Ženské časopisy jsou plné fotografií hladovějících pubertálních dívek prezentovaných jako ideál dospělého ženského těla. Během několika posledních desetiletí se ženský „ideál“ proměnil v něco, co spíše připomíná muže přeoperovaného na ženského transsexuála než skutečnou dospělou ženu. Neskutečně útlé boky podepřené tenkýma nohama a završené obrovskými prsy není přirozenou formou ženského těla (tedy až na pár vzácných výjimek). Ženy ve svém reproduktivním věku mají podle názoru přírody mít nějaký tuk na bocích a stehnech, aby mohly nést vyvíjející se miminko. Příliš málo tělesného tuku také může zcela zastavit ženský menstruační cyklus.

Naštěstí v zájmu přežití lidského rodu byli muži naprogramováni přírodou tak, aby příznivě reagovali na přirozeně zdravé ženské tělo. Ačkoliv většina žen tuší, že mužské časopisy prezentují idealizované a nerealistické obrázky ženského těla, ve skutečnosti existuje mezi mužskými a ženskými časopisy významný rozdíl.

V ženských časopisech se vyskytují daleko vychrtlejší ženy, než v mužských. Takže ačkoliv si jak muži, tak ženy kupují časopisy s fotografiemi jejich ideální ženské krásy, v těch mužských na sobě ženy mají dostatek masa na to, aby vypadaly, že mohou skutečně otěhotnět. Ve většině ženských časopisů jsou módní fotografie žen, které vypadají, že za chvíli zkolabují hlady nebo nadbytkem heroinu.

Existují také mužské časopisy vyhrazené specifickému vkusu. Někteří muži mají rádi velmi chlupaté ženy. Jiní zase malá prsa. Další ta obrovská. Někteří muži milují blondýnky, jiní rusovlásky a další zase brunety. Jsou tu také muži, kteří mají rádi tlusté ženy. Takže existují mužské časopisy pokrývající všechny tyto atributy ženství a také časopisy, které se věnují jen některým.

Pokud konkrétního muže přitahuje určitý typ ženského těla, je velmi nepravděpodobné, že by se od této své preference odchýlil. Co každý z nás považuje za sexy, to je většinou implantováno do našeho mozku již v raném věku. A přeprogramovat to, co nás vzrušuje, není jednoduchý úkol. Někdo by řekl, že je to téměř nemožné.

Aféra mezi prezidentem Billem Clintonem a Monikou Lewinskou ilustruje několik shora popsaných skutečností. Zaprvé, jako nejmocnější muž na planetě mohl mít Bill Clinton sex s jakoukoliv ženou, kterou by chtěl – a on ho měl. Většina lidí si neuvědomuje, že on se nijak nesnížil, když si vybral svou sexuální partnerku. Nebyl to případ nízkého sebevědomí, nebo někoho, komu chybí to potřebné k tomu, aby získal, co v životě chce. Bill Clinton je zvyklý mít vysoké ambice a úspěšně je realizovat. Kdyby býval chtěl to, co si někteří muži myslí, že by chtít měl (ve smyslu sexuální partnerky) – pak by to jistě dostal.

Ale Billa Clintona nepřitahuje ten typ žen, o kterém si ostatní myslí, že by ho přitahovat měl. Evidentně miluje ženy, které mají výrazné boky, velké sexy oči a krásný široký úsměv. Jako profesionální společnice vím, že jakmile se muž rozhodne preferovat určitý tělesný typ ženy, pak bude mít tendenci držet se ho po celý život. Nezáleží na tom, co je populární, nebo letos zrovna v módě.

Krása, kterou muž v ženě spatřuje, nemá časové omezení, ledaže by skutečně trpěl nízkým sebevědomím. V takovém případě se bohužel bude více zajímat o to, co si myslí ostatní, než aby zůstal věrný sám sobě a svým touhám. I takové klienty jsem měla. Přišli za mnou jen proto, že mé tělo vyhovuje určitým stereotypním ideálům, nebo protože mě viděli v televizi nebo na videu pro dospělé. Zabývali se především tím, aby naplnili své představy o tom, co by měli chtít – něco, co by mohlo udělat dojem na jejich přátele a pomohlo jim získat více sebedůvěry. Muži, kteří si vybírají sexuální partnerky podle toho, co si myslí ostatní, si sexu příliš neužívají, a proto tento přístup nedoporučuji.

Svět profesionálních společnic je plný překvapení. Jednou z věcí, která mě šokovala, bylo, jak rozdílný úspěch společnice zaznamenávají. Některé stereotypy zkrátka do určité míry platí. Bílé ženy přitahují více klientů a mohou si účtovat vyšší ceny, než ženy barevné. Nelze říci, že by byl trh sexuálního průmyslu méně rasistický, než jiná odvětví. Po obézních ženách není taková poptávka, jako po ženách v dobré kondici. Obdobně ženy mladší vydělávají více peněz než ženy starší – obvykle, avšak ne vždy.

Bez ohledu na shora řečené si eskortními službami vydělává široká paleta různých žen. Byznys eskortních služeb se přizpůsobuje mužskému libidu, a vzhledem k fyzické různorodosti společnic by se dalo snadno říci, že muži mají rádi sex s nejrůznějšími typy žen. Jak již bylo řečeno, muži preferují určitý fyzický typ žen, a dokážou v tom být velmi specifičtí. Každý muž je ale jiný a stejně tak i jeho priority. Klienti hubených žen obvykle nebývají zároveň klienty žen obézních. Ale oba typy žen mají své klienty. Starší ženy mají klienty. Velmi chlupaté ženy mají své klienty. Jako společnice pracují ženy snad jakékoliv fyzické dispozice.

Některé možná mají více klientů než jiné, a chtělo by se říci, že je to tím, jak vypadají. Já jsem ale zjistila, že tomu tak není vždy. Znám několik žen, o nichž by se dalo říci, že jsou vzhledem k současným společenským standardům staré nebo tlusté. Přesto vydělávají více než mnoho hubených, prsatých blondýnek. Tohle by měla být dobrá zpráva pro ženy, které jako společnice nepracují. Ukazuje to totiž, že muži nás oceňují právě takové, jaké jsme.

Ale není to jen o ženských tělech. Muži platí za sex z důvodů, které přesahují to, jak ženy vypadají. A jaké důvody to jsou? Odpověď na tuto otázku je složitá, jak už tato kniha napovídá. Jednou z věcí, kterou muži na profesionálních společnicích milují, je, jak hodně milují samy sebe. Profesionální společnice se oblékne do krásného spodního prádla a vrazí do místnosti jako diva! Může si sebevědomě vykračovat, nebo hrát zdrženlivou, ale jedno platí – světla zůstávají rozsvícená! Společnice je hrdá na své tělo, bez ohledu na to, jak vypadá. Ví, jaké jsou její silné stránky, a její sebedůvěra vyzařuje neodolatelný sex-appeal.

Pokud to tak zatím nemáte, doufám, že brzy začnete pociťovat stejnou úroveň tělesné sebedůvěry. Jedním z důvodů, proč se profesionální společnice cítí tak sexy, je fakt, že nám mnoho mužů říká, že sexy jsme, a to slovy i penězi. Díky rokům negativních vzkazů vysílaných médii a společností se všechny ženy cítí ve svých vlastních tělech rozpačitě a nesvé. Dokonce i supermodelky připouštějí, že se takto cítí (nezmiňovala bych to, nebýt toho, že je naše společnost vynáší jako ideál krásy). Doufám, že si při čtení o skutečných mužských sexuálních touhách a preferencích uvědomíte, že tyto negativní vzkazy mají co do činění spíše s marketingem než se skutečnou biologií. Dobrou zprávou je, že váš muž si bezpochyby myslí, že sexy jste. Pravděpodobně jen čeká, až s ním začnete souhlasit.

4

Úcta k ženskému tělu

Když mě televizní kanál Playboy oslovil, že chce natočit dokument o mém životě a práci, požádali mě, abych předvedla několik typických setkání s klienty. V jedné scénce jsem požádala mužského představitele, aby pantomimicky uctíval mé tělo – tedy dělal něco, za co mi spousta klientů platila opravdu dobré peníze. Nebylo to tím, že bych byla nějaká zvláštní společnice, kterou by oceňovali za toto speciální zacházení, jež jsem umožňovala svým klientům. Spíše naopak. V mé práci každý ví, co znamená pojem „uctívání těla“, a mezi ženami to většinou vyvolá spokojený úsměv.

Než jsem se stala profesionální společnicí, ani v nejdivočejších snech by mě nenapadlo, že by muži mohli chtít prokazovat svou úctu k ženskému tělu, a to s takovým nadšením. Musela jsem to zažít, abych tomu uvěřila. Dokonce i muži, kteří tuto aktivitu „uctíváním těla“ nenazývali, vnášeli jeho prvky do našeho společně stráveného času. Muže v přítomnosti nahé ženy obvykle naplní určitý stupeň respektu a úcty. A my ženy to buď považujeme za samozřejmé, nebo si toho snad vůbec nevšímáme.

Nejdříve jsem se podivovala nad tím, proč jsem se s touto mužskou sexuální posedlostí nesetkávala dříve, než jsem se stala společnicí. Když si vzpomenu na své vztahy z té doby, uvědomuji si, že nějaký způsob uctívání ženského těla byl vždy přítomen. Já jsem si toho ale nevšimla. Většinou jsem byla zaměstnaná pocitem nepohodlí z toho, že jsem nahá, než abych si užívala pocit, že je moje tělo uctíváno. Nebyla jsem schopná jen tak ležet a užívat si pozornosti plné vášně. Proto jsem většinou muže přerušila a snažila se vykonat nějaký sexuální akt na něm nebo s ním, abych se ujistila, že je dodržena rovnováha „dávání a braní“.

Zneklidňovalo mě být středem takové pozornosti. Bylo mi milejší, když si můj partner užíval sám sebe. Nebylo to z mé strany sebeobětování, jen nízké sebevědomí. A navíc se mi zdálo, že jen tak ležet a užívat si obdivu je poněkud sobecké. Nikdy mě nenapadlo, že přítomnost nahého ženského těla je už sama o sobě dostatečným darem. Naštěstí mělo dost mužů chuť poučit mě, jak jedinečná ženská těla jsou a jakou cítí vděčnost za to, že je mohou zkoumat, radovat se z nich a zažívat je od hlavy až k patě!

K mému překvapení se mnoho těchto středobodů obdivu nacházelo na ženských genitáliích. Po všech těch letech, kdy jsem si myslela, že ženské genitálie nejsou nijak atraktivní nebo sexy – a někdo je dokonce považuje za odpudivé nebo špinavé –, jsem nyní zjišťovala, že pro mnoho mužů jsou ženské genitálie na stejné úrovni jako legendární výmalba Sixtinské kaple. Zkušenost mě naučila, že ženské genitálie evokují ve většině mužů stejné spirituální pocity jako velká umělecká díla. Pohled na výraz v mužské tváři v okamžiku, kdy vidí ženské genitálie, je neomylný. Lze ho popsat jen jako plný úcty. Přestože třeba viděli mnoho různých nahých žen, zdá se, že jejich fascinace a hluboký respekt nikdy neochabují.

Společnice, které ve své práci vnímají duchovní rozměr, vlastně věří, že jsou placeny jako posvátné prostitutky umožňující uctívání své vulvy. Vyžadují a očekávají takovou úroveň respektu a úcty, kterou byste běžně spojovali se mší v kostele. A mnoho mužů je zkrátka přešťastných, že jim je mohou poskytnout. Ve skutečnosti se zdá, že pro mnoho mužů je to důležitá součást, něco, co pociťují jako potřebné, a co není dovoleno v jiných aspektech jejich každodenního života a vztahů.

Některé ženy bohužel mají ohledně svého těla tak nízké sebevědomí, že se nikdy nedozvědí, jak hodně jejich partneři touží prozkoumávat a obdivovat jejich nahotu. Setkala jsem se s nemálo muži, kteří přestože byli po mnoho let ženatí, nebyli se ženským tělem příliš obeznámeni. Nebylo to nedostatkem zájmu nebo snahy. Zjevně to byly jejich ženy, kdo nepodporoval jejich zvědavost. Proto museli platit profesionálkám za to, aby se naučili prostou anatomii ženského těla, jakou je například umístění klitorisu. Pokud by tito muži neměli zájem poskytovat svým ženám sexuální potěšení, pochybuji, že by byli za takové lekce ochotni platit těžce vydělané peníze. Naštěstí jsem zjistila, že muži jsou mnohem pozornější a dychtivější uspokojit ženu, než jak se jim většinou připisuje.

Samozřejmě existují muži, kteří nemají nejmenší tušení, že ženy jsou komplexní sexuální stvoření schopná nezměrného potěšení. Jsou to většinou titíž muži, kteří nemají tušení, že i oni sami jsou schopni velkého sexuálního potěšení. Protože přistupují k sexu, jako by se jednalo o nějakou nekomplikovanou proceduru, jakou je například zhltnutí večeře před televizí, potřebují trošku nakopnout, aby se vymanili ze své nepoučené sexuální rutiny. Možná můžete začít tím, že zvýrazníte zajímavé věty v této knize a pak mu jich několik přečtete, abyste viděla, zda v něm zažehnou jiskřičku zájmu.

Smyslem je předložit mu myšlenku, že sex je něco, čemu se učí a o čem pravděpodobně neví vše, co je možné vědět. Až tuto novinku stráví, můžete mu říct, jak hodně vás sex baví. Určitě si přečtěte kapitolu 24, kde najdete pár tipů, jak na to!

Spousta mé práce profesionální společnice spočívala v učení mužů, kteří byli hladoví po informacích o umění, jak potěšit ženu. Chtěli vědět vše: kde je klitoris, jak najdou bod G, co je ženská ejakulace, jak provádět orální stimulaci, jak se mají dotýkat prsou (což samozřejmě záleží na každé ženě) a tak dále. Takže tito sobečtí hrubiáni, kterým nejde o nic jiného, než jak si rychle užít a vypadnout, brali skutečné lekce ze ženského potěšení. Protože většina mužů je orientována na výkon, bylo pro mě těžké uvěřit, že by mohlo existovat takové množství mužů, kterým je jejich výkon v posteli jedno. Pro většinu z nich je ve skutečnosti zdrojem velké úzkosti. Většina mužů, s nimiž jsem se za ta léta setkala, si proto byla naprosto vědoma toho, že čím více budou znát, tím bude sex lepší, a nemohli se dočkat, až se sami zlepší!

Dobrou zprávou pro ženy je, že vše, co musíme udělat, je překonat svůj vlastní stud nebo pocity méněcennosti a dát mužům šanci ukázat nám to nejlepší! Většina mužů nás opravdu touží potěšit, jen kdyby věděli, jak na to. A pokud se vás váš partner nezeptá, jak vás může potěšit, je na vás, abyste mu to prostě řekla. Nejlepší je udělat to dříve, než mezi vámi dojde k sexuální aktivitě. Malé upozornění dopředu může výrazně zmenšit riziko jakýchkoliv pocitů zranění na jeho straně. Nezačínejte toto téma tím, že mu budete vyprávět, jak jste předstírala orgasmus, nebo jak to šlo jinému milenci mnohem lépe. Buďte zdvořilá a uctivá a přistupujte k tomuto tématu s důvěrou, že mu jde skutečně o to, jak se cítíte a co chcete. Pokud bude mít pocit, že ho neshazujete, pak si můžete být jistá, že vás odmění minimálně nadšeným přístupem.

Někteří muži nemají rádi jakékoliv instrukce. Možná budete muset učinit několik pokusů, než k němu vaše zpráva pronikne, ale nevzdávejte to. Existují kreativní způsoby, jak vyjádřit své potřeby. Můžete mu například ukázat obrázky nebo nákresy v knihách věnovaných sexuálním polohám a technikám, sledovat s ním pornofilm, ve kterém je aktivita, po níž toužíte, nakreslit mu obrázek, nebo použít metaforu. Obvykle však nejúčinnější cestou, jak hovořit o sexu, je mluvit upřímně a na rovinu.

Když se například pokouším naučit muže, jak má provádět orální stimulaci, řeknu mu, aby příliš neslinil, protože příliš mnoho slin mi vadí. Řeknu mu, aby pohyboval jazykem dokola, nebo držel jazyk v klidu a pohyboval hlavou, ale aby mi nikdy nelízal genitálie způsobem, jakým zvířata pijí vodu, protože nemám ten pocit ráda. A také aby okamžitě přestal sahat na můj klitoris, jakmile dosáhnu orgasmu, protože v tu chvíli je na dotek příliš citlivý.

Ačkoliv se vyjadřuji velmi jasně, výstižně a k věci, snažím se udržet lehký nebo veselý tón. Vím, že muž chce získat informaci, ale nechce si připadat jako pitomec. Mezi poskytnutím informace a uštědřením rány jeho hrdosti je velmi křehká hranice. Humor vám v tom může hodně pomoci. Můžete se spolu třeba zasmát, zatímco vzájemně sdílíte své sexuální touhy, což vás dostane na jednu loď a ne do boxerského ringu. Mluvte s ním prostě tak, jak byste chtěla, aby on mluvil s vámi.

Jednou z běžných chyb v sexuální technice, která je mezi muži opravdu častá, je, že se k ženskému tělu – a zejména ke genitáliím – chovají příliš hrubě. Není to však tím, že by byli sobečtí nebo nepozorní. Spíše naopak. Drží se zlatého pravidla: Chovej se k ostatním tak, jak chceš, aby se chovali oni k tobě. Mnoho mužů má rádo, když se s jejich penisem manipuluje pevně a rychle – čím hruběji, tím lépe. Dokonce užívají termíny jako „honit brko“ nebo „valit šaška“, což toto hrubé zacházení s penisem jasně demonstruje. Takže muž, který nedostal jinou informaci, se bude ženského klitorisu dotýkat stejným způsobem, jakým chce, aby žena sahala na jeho penis – důrazně a rychle.

Pro většinu žen však tento způsob dotýkání není příjemný. Na malé špičce klitorisu máme stejný počet nervových zakončení, jako mají muži na podstatně větší ploše žaludu penisu. Proto je poštěváček velmi citlivým sexuálním orgánem, který nepotřebuje příliš silnou stimulaci dotykem k tomu, aby poskytl velkou rozkoš. Tento rozdíl v anatomii a sexuální reakci je skvělou příležitostí ke sdílení informací a k tomu, abyste se mu pokusila říci, co chcete.

A vzhledem k tomu, že i ženy mají rozdílné sexuální preference a reakce, nemusí muž, který se naučil potěšit jednu partnerku, ještě nutně vědět, jak potěšit jinou. Tyto sexuální rozdílnosti platí samozřejmě i pro muže. Takže určitě vyzvěte svého partnera, aby vám také řekl, co má rád a co rád nemá. Je životně důležité, aby se páry naučily hovořit spolu o sexu a vzájemně vyjadřovat své touhy. Je to jediný způsob, jak můžeme zjistit, zda jsme skutečně propojeni sexuálně autentickým a oboustranně příjemným způsobem. (Určitě si přečtěte kapitolu 24, kde se detailně dočtete, jak říci svému parnerovi, co vás vzrušuje!)

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Vědomá prostitutka.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.