1. Stará žena

Zachovalý secesní pokoj, kontaminovaný plastikovými figurkami od dětí a vnoučat. Stará žena sedí v křesle a soustředěně uhlazuje prsteníkem punčochu na koleni. Kyvadlové hodiny odbíjejí pozdní odpoledne. Žena se náhle, s očima zalitýma vzdorem, vymrští z křesla. Procedí: „Tak takhle dál ne…“ a odhodlaně vykročí z pokoje.

Hlas Filipa Moje babička se jednoho dne rozhodla, že začne nový život. Vzala si šusťákovku, pohorky, pár knih, bambusový šnorchl, batoh a odešla. Nikdy jsme ji už neviděli. Nosím v peněžence její fotku z dívčího lycea. Řekla mi k ní: „Jsem ta druhá zleva. Miluju vodu.“

10. V kleci

Pavel sedí namol opilý mezi troskami kuchyně. Ve fázi největší únavy, kdy zoufalství již vystřídala vyčerpanost.

Markéta (vstupuje) Přišla jsem si pro věci. Šimonovy brusle a tak. Jsi v pořádku?

Pavel se pokusí vzepřít víčka. Na víc nestačí.

Jsi opilej?

Pavel vyrazí shluk drmolivých výrazů, které nedávají smysl. Jen osliní hubu.

Když tak se ozvi. A dovři ledničku. (Má se k odchodu) Zdálo se mi o Filipovi. Nestalo se s ním… něco?

Pavel na ni pohlédne, ale víčka se mu srolují zpátky dolů. Markéta odejde.

11. Zpívánky

Kajetán sedí ve studiu u moderátorského stolu. Kolem pobíhají technikové a chystají začátek natáčení. Kajetánovi zazvoní telefon.

Kajetán (do mobilu) No? Pavli, nazdar, co ty u mě v telefénu? Co máš s hlasem? Kalíš od kuropění? (Chvíli poslouchá) Cože?… Nerozuměl jsem…, že má ve vodě naděláno? Kdo ho našel? To je děsný, já…

Asistent Budeme začínat.

Kajetán Voni po mně chtějí, abych točil, já… Hned potom tam… Jeď napřed. Už jsi dva bloky, jo? Takže…

Asistent Prosím vás pěkně…

Kajetán zastrčí mobil do kapsy a vzápětí se rozsvítí světla.

Kajetán A tak se sešel týden s týdnem a je tu znovu vaše zábavná písničková soutěž NATŘETE JIM TO. I když je bílý den, jsou naše ulice, chodníky, parkety a koberce posety hvězdami. Jen o nich nikdo neví. Zatím! Ukažte i vy, že si zasloužíte slávu a třpyt. Zazpívejte nám!

Reklamní pauza, světla na chvíli pohasnou. Kajetán o cosi žádá asistentku. Zaslechneme jen: „Taxíka před budovu.“ Znovu světla.

Ano, rozdíly mezi slavnými a těmi pod Olympem se opravdu smazávají. Přijde den, kdy budeme slavní všichni. Kdy se Česko rozzáří milióny hvězd, což přiláká vesmírné nomády, ti přistanou na Letné a… a ZAMÍŘÍ PŘÍMO DO NAŠEHO POŘADU! Pupeční šňůrou ke slávě! Koho zasáhne Štěstěna dnes? Zatajte dech, losujeme!

Další reklamní blok. Kajetán apaticky sedí za stolem. Asistentka mu cosi vykládá.

Hlas Kajetána Ztrácím kamaráda. Propadám se do nějaký divný samoty. Kdo z těchhle panáků mi ho může nahradit?

Kajetán Cože?

Asistentka Že jsem vám sehnala nového učitele angličtiny.

Kajetán Dnes ne.

Světla.

Takžéééé – dnes je to číslo 52!!!

Kamera zamíří do hlediště, kde se zvedne asi padesátiletá žena. Je rozechvělá trémou. Přistoupí ke Kajetánovu stolu.

Vítám vás v Natřete jim to! Paní Šťastlivá! Jaké je ctěné jméno?

Magda Magda.

Kajetán Přijela jste sama, paní Magdo, nebo vás bude někdo povzbuzovat?

Magda Támhle sedí manžel, dvě dcery a syn.

Magdina rodina v hledišti podle zvyku zaburácí.

Kajetán Držte hubu.

Magda Prosím?

Kajetán Nic, pardon. Jen… (Ztratí nit) Jste elegantní žena… Čím se zabýváte? Jako povolání, myslím. (Napije se vody)

Magda Jsem učitelka na jedné maličké základní škole.

Kajetán A proč jste tady?

Magda Nerozumím.

Kajetán Proč jste přišla sem?

Magda Zazpívat přeci.

Kajetán Jen tak?

Magda No…, ano.

Kajetán Uvidí vás milióny lidí. To chcete?

Magda (chvíli zaskočeně mlčí) Rodina říkala, ať to z legrace zkusím.

Kajetán Aha. Tak to si vás asi moc nepovažují.

Magda (rozhlíží se) Považují.

Kajetán No uvidíme. Uslyšíme. S čím se vytasíte? S jakým šlágrem to tady zbouráte?

Magda Myslíte písničku?

Kajetán Co jinýho?

Magda Lásko má, já stůňu.

Kajetán Tak tedy učitelka Magda a její Lásko má, já stůňu!

Reklamní blok. Ke Kajetánovi se přiřítí asistent.

Asistent Co to jako je?

Kajetán A co tobě je po tom, blbečku! Ty seš tady co? Vocas, co běhá pro kafe?

Hlas z režie Kajetáne, prosím pěkně, co to do tebe vjelo? Proč jsi tak agresivní? Paní Magdo, hezky klid, nadechnout a jedeme. A publikum prosím o hlasitější povzbuzování. Jedeme!

Světla. Magda umí zpívat, o tom žádná. Avšak nervozita a šok z Kajetána její výkon notně podkopaly. Navíc si píseň nasadila o oktávu výš a tam je řídký vzduch. Diváci přesto nadšeně aplaudují. I Kajetán tleská.

Kajetán Magdo, že vy jste strávila noc na Karlštejně?

Magda (roztřesená úleva) Ne, to ne. (K publiku) Děkuji vám.

Kajetán Není zač. Co tomuhle řeknou vaši žáci?

Magda (s pokusem o úsměv) Snad se nedívali…

Kajetán Každý se díval. Jak chcete mít jejich úctu, když tady křepčíte v těch nepadnoucích šatech na karaoke a krákáte jak krůta?

Magda To snad…

Kajetán Proč se takhle obnažujete a ztrapňujete? Kvůli čemu? Věřím, že když si notujete v soukromí vašeho domku nebo s přáteli u ohně, tak to musí bejt moc příjemný, protože máte pěknou barvu hlasu, ale tady? Tohle je zábava pro vymaštěnou lůzu, co se sama bavit neumí a zabíjí čas… Ale vy jste přeci… (Zlomí se mu hlas) učitelka. Vy jste dáma, ne?

Ke Kajetánovi přistoupí asistentka a podává mu vzkaz na lístku. Kajetán jej bez přečtení odhodí.

Syn (povstane v publiku) Co mamku urážíš, ty hajzle!

Kajetán Ty seš kdo? To je váš kluk, Magdo? Vůbec se sem nepřibližuj, ty smrade. Tady je to komplet ozářený, víš? Tady tě to ozáří, osvítí tě tyhle úžasný lampy a stane se z tebe hvězda. Chceš bejt taky osvícená hvězda jako já a tvoje máma? Temelínskej mutant šoubyznysu?

Syn Vopovaž se ji urážet. (K otci) Rozmlátím mu držku.

Narychlo puštěný reklamní blok pohasí světlo. Do režisérova „Kajetáne, ty ses pomát, tohle je přímák! Jsi vyřízenej!“ a tak dále si dá Kajetán dlaň proti světlu, aby lépe viděl do setmělého hlediště.

Kajetán Chlapíku, víš, jak já jsem přišel k tomuhle moderování?

Syn (k otci) Ztrapnil mamku před celou republikou…

Kajetán Víš jak? Opili jsme se s kamarádama, s Pavlem a… (Zlomí se mu hlas) a s Filipem po jednom našem vodním tréninku. Losovali jsme, kdo se přihlásí do toho nejblbějšího pořadu v televizi, do tohohle pořadu, a před celým národem tam zahuláká písničku Ivety Bartošový Léto. Znáš Ivetu? Taky si myslíš, že by měla hrát hlavní roli v muzikálu Matka Tereza? (Strhne si z klopy mikrofon) Taky by ti to před časem přišlo jako brutální černej humor a dneska tě to už ani neudiví? Tak já jsem vyhrál a šel. A nadranej jak slíva jsem přede všema hulákal „Léééto, léééto mýýý“ a kluci se u telky váleli a Ivan, toho neznáš, mi namluvil dvacet užaslejch vzkazů na záznamník. A bacha: nejenže mi za to v televizi tleskali, voni mi nabídli, jestli bych to nechtěl celý moderovat! Že mám šmrnc a vtip! Ty vado. My se mohli s klukama umlátit smíchy! Jenže, a teď to přijde, chlapče, jenže do toho mě vykopli z novin a já zvadnul. A to moderování jsem vzal. Jsem ozářenej!

Magdin syn vběhne na pódium a vrhne se na Kajetána. Zuřivě do něj mlátí. Asistenti, technikové a ochranka se je od sebe snaží odtrhnout. Tma.

12. Královna temných spádů

Zebavý hlas Jsme zpátky v Kajetánově bytě. Tedy v tom, co z něj zbylo. Nábytek je potažený černým suknem a v návěvách mezi ním číhají na nepozorné poutníky záludné slizové jámy. Ve vzduchu to škrčí a praská. Z kornoutu štiplavého mastného kouře vylézá Královna temných spádů. Dříve Edita. Žlázy na obličeji se jí nadouvají jako měchýřky v podpaží žab a její pichlavé prsty se protahují a protahují až na obličeje diváků…

Edita Moje síla sílí! Moje krása tetuje do vaší šedé mozkové kůry obraz. Můj obraz. Pamatujte si mě!

Zazvoní jí mobil zavěšený na krku.

(civilně, postaru) Jak to, že mi zvoní telefon, když mám SIM kartu v bříšku? To přeci není možný, né? (Do telefonu) Haló?

Hlas ducha žaludku To jsem já, má paní.

Edita Kdo jsi?

Duch Váš služebník. Teď je ten pravý čas shromáždit armádu.

Edita Fakt?

Duch Směle do toho. Celé hordy krvelačných lůzrů jen čekají na váš povel, temnosti. Velkolepý šik malolepých slouhů.

Edita Obdivují mě?

Duch Jako mažoretky kozačky.

Edita Moji věrní! Vtrhněte do ulic, bytů, domů a zákoutí. A špehujte. Špehujte slavné. Špehujte je na každém kroku. S kým se vodí, koho líbají, kolik mají nadváhu, kde mají jizvu po operaci, co kde jedli, kde se opili, zda to líčení neskrývá šlinc! Natřete jim to! Vyšvihněte se po jejich nakopnutých zádech až nahoru! Vykupte se jejich krví! Ve dne v noci! (Ještě afektovaněji) Chachachachachacha! (Přelíčí si rty) X – X – X – X – X – X – X – X – X – X! (Přelíčí si rty)

Duch Ještě módní policii.

Edita A jo. Zírejte na jejich oblečení, žijte tím. Bonzujte, co ti kýčovití polobozi vytáhli z šatníku! Napište nám o tom, volejte, foťte to! Vypalte jim na rameno značkový cejch! Ohyzdnou mokvající fajfku! (Po chvíli) Už se můžu jít vyčůrat?

Duch Běž. Právě se to celé dalo do pohybu. Nelekni se, až z tebe vyjde řezavá blikající kartička. Nech ji být. Jdi jí z cesty. Je už nad síly tvého volání. Rozervala by ti aparát na cucky. Uteč, rychle uteč! Utíkej!!!

13. My pain, your pleasure

Kajetán usedá na zadní sedadlo taxíku. Otírá si krev z roztrženého rtu do bělostného kapesníku. Během cesty taxíkem občas naviguje řidiče, dál zastavuje krvácení a telefonuje. Na plátně nahoře nad taxíkem se objeví v detailu další Kajetánova tvář. Bez krve u úst, zato s ocelově šedýma, mrazivýma očima.

Kajetán zobrazený I já mám někdy chvíle strašlivého hněvu. Chvíle, kdy v sobě zadusím tu dětinskou jelimánkovskou rozvernost a chci… chci ubližovat. Kdy pohrdám lidmi za to, že mi dávají do rukou své nitky, abych za ně tahal. Kdy se jim mstím za svůj banální život. Tehdy mi z hlavy vyrazí nápad. Zkroucený jako mufloní roh. Jako vývrtka s nabodnutým splihlým džinem.

Kamera se vzdálí od Kajetánovy tváře. Po boku mu nervózně přešlapují dva podsadití lysolebí pořízci. Fanoušci fotbalových týmů.

Pojďme dotáhnout jednu věc. Tolik se toho namluví o násilí a o nepřátelství, ale většinou je to jen mediální obláček, poštívátko. Prchavý pšouk páry. Víc adrenalinu, řekli mi v televizi. V novinách jsem se dozvěděl, že před derby Sparty a Baníku se dvě obzvlášť brutální komanda z obou táborů sejdou na utajovaném místě v lese za Prahou a utkají se v boji muže proti muži. Žádné místo na Zemi není tak úplně tajné. Zkontaktovali jsme je a nabídli jim, že se můžou pobít u nás ve studiu. Že za to nedostanou ani korunu, podepíšou lejstro, že do toho jdou dobrovolně a že to bude opravdu přímý nesestříhaný přenos. Uvidíme tedy nefalšovaný masakr dvou tlup, který proběhne zcela bez scénáře, režie a o jehož ukončení si rozhodnou sami aktéři. Takže nám sem nevolejte a nepište, jen se dívejte. Navíc těmi ultras většina z nás pohrdá a bojí se jich, takže by naše city neměly nějak dramaticky utrpět. Co nám ještě řeknou vůdcové?

Za Baník Jen opasky, řetězy a nože.

Za Spartu Sparta!

Za Baník Baník!

Za Spartu Zabijem vás!

Vzadu za Kajetánem se srocují obě komanda. Muži přes sveřepý zjev působí před kamerami přeci jenom trochu nejistě.

Kajetán zobrazený Jsou to fotrové od rodin, něčí bratři a synové, takže někdo při pohledu na ně asi trpět bude. Vy ostatní se bavte. Kdy se nám poštěstí zúčastnit se opravdové války?

Hordy za Kajetánovými zády se na sebe s řevem vrhnou. Tma.

Kajetán (v taxíku zastrčí telefon do kapsy saka a předkloní se k řidiči) Jo, támhle za tím zeleným fordem doprava. Tady, tady, ano. Vyskočím si u toho ostrůvku.

Tma.

14. Venkovan

Markéta s Šimonem se procházejí po pláni. Podzimní chlad jim zabarvil nosy dočervena. Ukazují před sebe na nějaký pohyblivý cíl. Zřejmě na zajíce. V bouřkových mracích zaburácí. Zezadu přichází postarší muž v holínkách. Má prošedivělé strniště na bradě a co chvíli si na temeni pošoupne šedou čepici. Dějem se jen mihne, takže o něm není zmínka dokonce ani v seznamu osob na začátku hry.

Markéta (k muži) Dobrý den. To je asi váš pozemek, viďte? Já jsem chtěla synovi ukázat vaše zvířata.

Venkovan Krávy už jsem zahnal.

Markéta Viděli jsme ovce, kachny, slepice, kůzle. Jsme spokojení.

Šimon A zajíce.

Markéta A zajíce.

Venkovan (ukáže nahoru) Ty andělové letěli takhle nad seníkem v jedný šňůře za sebou, pěkně jeden za druhým. Támhle se otočili, zakroužili nad zvoničkou, jeden se zpozdil, pak proletěli takhle kolem těch dvou topolů a pak zmizeli nad těma kopcema vzadu… (Stále ještě maluje na obloze dráhu. Dává se do deště a spršky vody stékají dolů po jeho vztyčeném mozolnatém ukazováku s nakřáplým nehtem. Hřbetem druhé ruky si stírá krůpěje z tváře)

Setmí se.

…

Toto je pouze náhled elektronické knihy. Zakoupení její plné verze je možné v elektronickém obchodě společnosti eReading .