Antonín Benčík

Operace

Dunaj

aneb Internacionální vražda

Pražského jara

Epilog

Zbývá konstatovat či shrnout základní fakta.

Intervenční vojska obsadila Československo během 24 hodin. Nejen organizátoři operace „Dunaj“, ale i odborníci na Západě to považovali za překvapivý úspěch. Avšak výsledkem dosud nevídaného, neozbrojeného odporu čs. lidu proti interventům byla totální porážka politických plánů interventů. Před celým světem byla intervence odhalena jako sprostá agrese, neboť ani za pomoci domácích vlastizrádců se jim nepodařilo zajistit její politickou legitimitu. Ale toto vítězství čs. lidu bylo velice relativní, neboť mělo příliš krátké trvání několika málo srpnových dnů. Jestliže totiž moskevští organizátoři intervence dokázali vyvinout obrovský mocensko-politický tlak na reformní vedení do 20. srpna, završený intervencí, pak nyní, po jejím uskutečnění, získal Brežněv a maršál Grečko ještě jeden nepřehlédnutelný nástroj tohoto nátlaku: několikasettisícovou intervenční armádu v Československu. Byla to tudíž srpnová intervence proti osamocenému Československu, která byla posléze hlavní příčinou porážky reformního procesu Pražského jara a nikoliv eventuální chyby a omyly reformního vedení či osobně A. Dubčeka, jak tvrdí někteří radikální kritikové.

Československý velvyslanec v USA, Duda, hlásil koncem července 1968, že v USA převládá názor, že „je v americkém zájmu přiznat hegemonii SSSR ve východní Evropě“, že „Stadep se postavil velmi vehementně proti jakékoliv iniciativě v Kongresu, jejímž výsledkem měly být rezoluce na podporu ČSSR, a které měly vyzvat vládu k demarším vůči sovětské vládě“. A to i proto, že pro ně „takovýto typ socialismu (jako v ČSSR — poznámka autora) je pro USA a Západ vlastně dlouhodobě nebezpečnější, neboť v případě úspěchu tohoto experimentu by perspektivně umožnil vítězství socialismu ve světě“. Velvyslanec Duda také uváděl, že „pracovníci Stadepu a další Američané se v poslední době často pozastavovali nad netaktickým a přímo vyzývavým postojem některých neodpovědných čs. novinářů a publicistů, kteří uveřejňují materiály zbytečně iritující SSSR“.

Reformní vedení a osobně i A. Dubček si za takovéto situace nechtěli brát na svědomí nesmyslné krveprolití bez sebemenší vyhlídky na úspěch. Neboť i v neozbrojeném odporu národů Československa, podle neúplných údajů Hlavní správy VB, za období od 21. srpna do 17. prosince 1968 bylo zaznamenáno na 94 mrtvých a 438 těžce raněných čs. občanů.

Nejen vlastní fakt okupace, ale také politická aktivita intervenční armády, desítek komandatur sovětských intervenčních jednotek v obsazených městech, to bylo jedno z nejvýkonnějších chapadel pomyslné kremelské chobotnice, vedle sovětského velvyslanectví, orgánů KGB, různých speciálních zpravodajských a propagandistických skupin atd., vykonávajících obrovský nátlak na reformní vedení. A nejen to. Jejich aktivita, to byla m.j. jakási „živá voda“ pro dosud zastrašené stoupence probrežněvovského „zdravého jádra“ všech odstínů i pro narůstající diferenciaci čs. společnosti. Mimo jiné i pro vznik skupiny tzv. „realistů“, kam patřil především L. Svoboda, G. Husák, O. Černík a L. Štrougal.

Vraťme se však k prvním dnům po intervenci. Nabídku prezidenta L. Svobody na jednání v politicky patové situaci L. Brežněv velmi uvítal. Ve dnech 23. — 27. srpna se pak v Moskvě postupně sešla jakási nesourodá československá „delegace“. Skupina prezidenta Svobody, v níž byli i dva zvatelé, V. Biľak a A. Indra, byla uvítána s velkou oficiální pompou. Včerejší vězňové, Dubček, Černík, Smrkovský, Kriegel, Šimon a Špaček, byli postupně 23. a 24. srpna dopraveni do Moskvy a vzápětí postaveni před Brežněva a spol. a podrobeni jakési „masáži“. A konečně třetí skupina, složená ze zbytku starého předsednictva ÚV KSČ (nikoho už nezastupující) a členů sekretariátu ÚV KSČ, přijela do Moskvy rovněž 24. srpna.

Než začalo jednání, Dubček stačil Svobodu upozornit na to, že takto složená „čs. delegace“ není legitimní k jednání o osudu Československa, ale Svoboda to odmítl brát v úvahu, neboť prý v takové situaci se nelze odvolávat na Ústavu. Jednání této „delegace“ (v níž měli většinu představitelé a stoupenci tzv. „zdravého jádra“) s Brežněvovým politbyrem byla vlastně jen jakási skupinová či zákulisní jednání. Souběžně probíhala v Moskvě porada představitelů varšavské pětky. Jednání „čs. delegace“ s Brežněvem a spol. probíhala pod obrovským tlakem, pod hrozbou trvalé okupace, nastolení vojenského režimu, krveprolití či dokonce pod hrozbou nenávratna reformních představitelů. Tomu odpovídal i výsledek — Moskevský protokol.

Dubčekovo reformní vedení se po návratu z Moskvy snažilo i v omezujících a svazujících podmínkách protokolu, byť pozvolněji a v omezeném rozsahu, pokračovat v reformním procesu. Záhy však bylo zřejmé, že o výkladu podmínek Moskevského protokolu a jejich plnění budou rozhodovat představitelé moskevského Kremlu. To bylo zřejmé i z prosazení sovětského pojetí vynucené říjnové smlouvy o trvale „dočasném“ pobytu sovětských vojsk v Československu. Trvale „dočasný“ pobyt téměř 80tisícové Střední skupiny sovětských vojsk v Československu, to byl jeden ze základních cílů srpnové intervence. Navíc, byla to pojistka kremelských vládců proti jakékoliv „recidivě“ reformního procesu. Svědectví o tom podal ve svém pozdním prozření svědek nejpovolanější, Gustáv Husák:

„Sovietská armáda na našom území mala v rukách obrovskú silu. Kontrolovala aj našu armádu a bezpečnosť. Jej prvý velitel si pozýval do Milovic krajských a okresných tajomníkov KSČ. Mnohí k nemu chodili pravidelnejšie než na ústredný výbor strany. Bola to okupačná armáda, ktorá si cez tykadlá budovala aj politické pozície. Ovplyvňovala aj velké štáby ľudí, ktorí systematicky pracovali na rôzných analýzách vývoja u nás po januári 1968, až to dotiahli k previerkám a Poučeniu. Malo to ospravedlniť vstup vojsk a verifikovať režim, ktorý utvárali a upevňovali.“

Mnozí kritikové reformního vedení však tyto a další skutečnosti — přítomnost a aktivitu intervenčních vojsk a jejich komandatur, sílu a vliv velmocenského nátlaku — nechtějí brát na vědomí. Jakoby se jim několikasettisícová intervenční armáda, Střední skupina sovětských vojsk v Československu, čítající na 80 tisíc vojáků, sovětské velvyslanectví, KGB, různé zpravodajské a propagandistické skupiny ztratily ze zorného pole a oni podlehli iluzi biblické pohádky o Davidovi a Goliášovi. Když např. V. Havel navrhoval na schůzi Výborů tvůrčích svazů v listopadu 1968 do rezoluce, adresované reformnímu vedení, že čs. parlament musí respektovat vůli 14milionového národa, sklidil velký aplaus. Ale nejen V. Havel, ale i tleskající účastníci schůze si zřejmě neuvědomili, že nejen samotná srpnová intervence, ale i její důsledky byly výsledkem stavu, že proti vůli 14 milionového národa se postavilo kremelské vedení, opírající se o několika milionovou armádu, „vůli“ 230milionové supervelmoci a divize jejích satelitů. K tomu dodávám, že generál Majorov, velitel 38. intervenční armády a pozdější velitel Střední skupiny sovětských vojsk v Československu, uvádí ve svých vzpomínkách, že nejen ve dnech intervence, ale i po ní stálo za našimi hranicemi připraveno dalších téměř 200 divizí v bojové pohotovosti proti jakékoliv „recidivě“ Pražského jara. Zbývá tudíž jen konstatovat, že pohádka o Davidovi a Goliášovi patří pouze do biblické dějepravy.

Potvrzuje to i další skutečnost. L. Brežněv usiloval o to, aby z reformního vedení byl odstraněn Smrkovský a další spolupracovníci Dubčeka, ale i o odstranění zvláště Dubčeka samotného jako hlavního oponenta. A byl to právě G. Husák, kdo po provokaci StB a KGB s rozbitím výloh Aeroflotu na Václavském náměstí při oslavách vítězství čs. hokejistů nad sbornou komandou SSSR při mistrovství světa ve Švédsku koncem března 1969, vystřídal A. Dubčeka ve funkci prvního tajemníka ÚV KSČ. Stalo se tak za aktivní spolupráce L. Svobody, V. Biľaka a dalších představitelů „zdravého jádra“ s představiteli Sovětského svazu, s velvyslancem SSSR v Praze Červoněnkem a maršálem Grečkem. A maršál Grečko při té příležitosti (změně ve vedení ÚV KSČ) suverénně, bez jednání s čs. vedením, rozhodl o posílení Střední skupiny sovětských vojsk o dalších 8—12 tisíc vojáků a vyhrožoval, že povolá další, kdykoliv to bude považovat za potřebné.

Pod vedením G. Husáka byla v dubnu 1969 zahájena etapa normalizace podle představ a požadavků z Moskvy. G. Husákovi a L. Svobodovi posílá L. Brežněv poděkování za potlačení demonstrací při prvním výročí srpnové intervence, odvolávajíc se při tom na společné jednání a dohodu na Krymu z počátku srpna 1969: „Výsledek posledních událostí považují sovětští soudruzi za vítězství strany a jejího vedení nad kontrarevolučními silami a pravičáky... Mimořádnou zásluhu na úspěchu mají soudruzi Husák a Svoboda. Projevili rozhodnost a statečnost... Ve školních knihách se bude o nich psát.“

Ano, píše se a bude se psát, neboť s jejich jmény je spojeno zahájení dvacetileté normalizační nehybnosti, a přehodnocení srpnové intervence jako sprosté agrese, na ,,internacionální pomoci‘‘!

Teprve 4. 12. 1989 vydala sovětská vláda M. Gorbačova toto prohlášení:

„V roce 1968 přijalo tehdejší sovětské vedení ve vnitřním sporu týkajícím se objektivně nazrálých úkolů v Československu jednostranný postoj. Tento nevyvážený, neadekvátní přístup a zásah do záležitostí spřátelené země byl ospravedlňován ostrou konfrontací mezi Východem a Západem.

Sdílíme názor předsednictva ÚV KSČ a vlády ČSSR, že vstup armád pěti socialistických zemí na československé území v roce 1968 nebyl opodstatněný a že z hlediska faktů bylo rozhodnutí o něm chybné.“

Ale v této době se již psaly první stránky historie sametové revoluce 1989.

1968, 26. srpna

Rozkaz generála K. Provalova veliteli 8. motostřelecké divize Maďarské lidové armády k přípravě na odzbrojení a „rozbití“ jednotek ČSLA na Slovensku.

8. motostřelecká divize (6., 14., 63. motostřelecký pluk, 31. tankový pluk a 22. dělostřelecký pluk) nechť je připravena k potlačení případného vystoupení ČSLA, případně na rychlé uskutečnění operace k jejímu rozbití.

1 . K dosažení tohoto cíle je nutné uskutečnit následující přeskupení jednotek divize:

— 14. motostřelecký pluk do oblasti Nového Mesta nad Váhom;

— 33. motostřelecký pluk (bez jednoho praporu) Trnava;

— 63. motostřelecký pluk Topolčany;

— 6. motostřelecký pluk s hlavními silami Nagyoroszi; jedním motostřeleckým praporem Nové Zámky;

— 31. tankový pluk s hlavními silami Levice, jeden tankový prapor Nitra;

— 22. dělostřelecký pluk Hlohovec;

— 6. ženijní prapor s jednou rotou 33. motostřeleckého pluku Sereď ;

— Zbývající jednotky divize a jejich bojová postavení zůstávají na původním místě. Je nutné blokovat následující letiště: Trnava; Piešťany; Topolčany, a to alespoň 3 5 —40 osobami.

2 . Obsazení a odzbrojení jednotek ČSLA nechť je připraveno uskutečnit:

— spojovací důstojnickou školu v posádce Nové Mesto nad Váhom silami 14. motostřeleckého pluku;

— 22. protitankový dělostřelecký pluk v Topolčanech silami 63. motostřeleckého pluku;

— 64. tankový pluk v Levicích silami 31. tankového pluku bez jednoho praporu;

— 6. ženijní pluk a stavební prapor v Seredi a 63. samostatný radiotechnický prapor Trnava silami 33. motostřeleckého pluku;

— ústřední opravárenské dílny v Hlohovci silami 22. dělostřeleckého pluku;

— strážní oddíly v Nových Zámcích silami 6. motostřeleckého pluku.

3 . Při obsazování a odzbrojování jednotek a škol ČSLA v prostoru, za který je zodpovědná divize, je nutné zmocnit se řídicích bodů, ústředen, zbrojních skladů, základen, skladů.

4 . Velitelé divize a pluků ať přísně sledují zbrojní sklady, sklady, základny a jiné důležité objekty ČSLA. Ať pokračují v nepřerušeném skrytém průzkumu tak, aby byli schopni určit situaci a jiná opatření při rozvinutí jednotek, bezpečnostní opatření, která by souvisela s přípravou proti útokům vedeným proti jejich posádkám.

Včas odhalte výdej materiálu a zbraní u jednotek, zbrojních skladů a skladů pro obyvatelstvo a vojsko s cílem, aby se rychle zamezilo jeho uskutečnění.

Studujte dislokaci jednotek, umístění těžké bojové techniky, na jejichž obsazení se připravujete. Studujte denní pořádek mužstva v posádce a v objektech, výhodné přístupové cesty, které zabezpečí skrytý postup vlastních jednotek, neočekávanost jejich činnosti.

Zabezpečte převahu sil a prostředků při odzbrojování sil ČSLA rychlými a smělými manévry v důležitějších směrech.

Zorganizujte spolupráci jednotek s nižšími jednotkami při uskutečňování odzbrojování oddílů a obsazování objektů s cílem, abyste vyloučili možnost střetů mezi vlastními jednotkami.

Naplánujte v případě nutnosti i noční činnost jednotek.

5 . Hranicemi rajonu 8. motostřelecké divize jsou Velký Krtíš, Prievidza, Nové Mesto nad Váhom, Piešťany, Trnava-letiště, Sereď, Nové Zámky, Štúrovo. Ve směru na Prievidzu zorganizujte u 63. motostřeleckého pluku hlídky.

6 . Od severu bude plnit obdobné úkoly 31. tanková divize 38. armády, a to v těchto rajonech: Olomouc, Žilina, Martin.

Od severovýchodu to bude 30. motostřelecká divize 38. armády v následujících rajonech: Liptovský Mikuláš (mimo), Ružomberok, Banská Bystrica, Zvolen.

Od vás na sever 112. bulharský motostřelecký pluk v rajonu Brezno, Banská Bystrica. Na západě vyvíjí činnost sovětská 254. motostřelecká divize v původně určeném prostoru, obsadí a odzbrojí hlavní síly 3. motostřelecké divize a další jednotky a školy ČSLA. Rajonem divize je Bratislava.

Přeskupení divize dokončete 26. 8. 1968 do 3.00 hod.

Pohotovost hlaste 26. 8. 1968 do 5.00 hod.

generálplukovník Provalov velitel Jižní skupiny vojsk

generálporučík Maruščák náčelník štábu Jižní skupiny vojsk

1968, 27. srpna, Nové Zámky

Situační zpráva okresního oddělení Veřejné bezpečnosti o obsazení obvodního oddělení Veřejné bezpečnosti ve Štúrově jednotkami Maďarské lidové armády.

Predkladám situačnú správu o priebehu obsadenia obv. odd. VB Štúrovo, okres Nové Zámky, v noci zo dňa 20. na 21. augusta 1968 vojskami MU:

K násilnému obsadeniu obv. odd. VB Štúrovo došlo v noci dňa 21. 8. 1968 o 1.45 hod., a to tak, že bez vyzvania stálej služby obv. odd. VB Štúrovo vojská MU vnikli násilne do budovy obv. odd. VB, a to tak, že na nádvorí obv. odd. VB bol postavený kanón, ktorý smeroval na budovu, a taktiež na ulici pred predajňou bol postavený d’alší, tiež zameraný na budovu obv. odd. VB. Z dvornej strany bolo rozbité okno, do ktorého bola nasadená tarasnica a guľomet. Vchodové dvere boli v strednej časti rozbité, kde tiež bol nasadený guľomet a samopaly. Pritom stála služba bola vyzvaná, aby okamžite otvorila dvere a nekládol sa žiaden odpor, nako ľ ko budova je zo všetkých strán obsadená a obkľúčená s ťažkými zbraňami. Pprap. Rezníček sa ukryl pod stol, odkiaľ sa pokúšal telefonicky zavolať OO-VB, ako i náčelníka obv. odd. VB, avšak spojenie bolo prerušené. Ke ď toto videli vojaci MLA, tak pprap. Rezníčka znovu vyzvali, aby behom 2 min. boli otvorené dvere, pretože v opačnom prípade vhodia granát cez okno do miestnosti stálej služby. Keď pprap. Rezníček viděl beznádejnosť situácie, tak otvoril dvere, kde ho odzbrojili a začali obsadzovať všetky kancelárie obv. odd. VB.

Po obsadení miestností vyzvali pprap. Rezníčka pod samopalmi, aby ihneď napísal zoznam príslušníkov VB, čo odmietol, avšak mu bolo samopalom pohrozené, že bude zastrelený, až potom mená príslušníkov napísal. Ďalej bol vyzvaný, aby doprevadil hliadku na byt náčelníka obv. odd. VB a zároveň mu odobrali k ľ úče od trezora, kde boli uložené zbrane a jeho pod samopalmi v sprievode 10 samopalníkov doprevádzali k bytu náčelníka obv. odd. VB. Keď došli k bytu náčelníka kpt. Dorčiaka, tu začali brutálne búchať na okná a do dverí pažbami samopalov, vyzvali náčelníka, aby ihneď vstal a behom 5 minút sa obliekol a vyšiel z bytu, lebo inak bude zahájená strelba cez okná do bytu. Náčelník obv. odd. VB vyšiel von, kde bol vyzvaný, aby dal ruky hore a aby sa nehýbal, lebo bude proti nemu použitá zbraň. Po prevedení osobnej prehliadky bol daný pokyn, aby v sprievode samopalníkov sa odobral na obv. odd. VB. Po príchode na obv. odd. bol náčelník vyzvaný, aby pootváral skrine, ktoré má v miestnosti, a vydal zbrane, ako i pokladničku, v ktorej boli blokové peniaze a stála záloha. Taktiež bol odobratý obušok a všetky kľúče od trezorov a v miestnosti bol postavený ozbrojený vojak. Ďalej bol vyzvaný a upozornený, že bude eskortovaný do vojenských kasarní v Štúrove, a to peši; nakoľko majú pokazené auto a nem ô žu eskortu autom previesť. Po prevedenej eskorte bol prevedený pohovor s maďarskými vyššími d ô stojníkmi, ktorí sa snažili nanútiť názor, že u nás je kontrarevolúcia a že nás prišli zachrániť, aby sa predišlo krviprelievaniu, ako to bolo v r. 1956 v Maďarsku. Ďalej robili r ô zne dotazy na zloženie a názor na terajšiu situáciu podriadených orgánov, ďalej sa zaujímali o celkovú situáciu civilného obyvateľstva apod. Po tomto boli predvádzaní d ô stojníci vojenského útvaru a sústreďovali sa do jednej miestnosti, kde podľa udania maďarského veliteľa v Štúrove bude prevedené oboznámenie s celkovou situáciou, čo bolo aj prevedené mjr. Horváthom z  MLA . Menovaný vyzval tam sústredených d ô stojníkov, že kto je ochotný s ním spolupracovať, aby zastal v miestnosti, a kto nechce, aby sa odobral do ďalšej miestnosti. Na veliteľa MLA boli robené rozne dotazy zo strany dostojníkov čsl. ako i náčelníka obv. odd. VB, na ktoré odpovedal tak, že nám prišli pom ô cť proti kontrarevolúcii. Na požiadanie náčelníka obv. odd. VB, aby im bolo umožnené dostať sa do styku s orgánmi za strany veliteľa MLA , toto bolo umožnené až v ranných hodinách.

Odzbrojovanie ostatných príslušníkov obv. odd. VB bolo prevádzané obdobným sp ô sobom, ako u náčelníka, kde pprap. Rezníček musel postupne doprevádzať vojakov na byty príslušníkov a títo boli eskortovaní pod samopalmi na obv. odd. VB. Počas eskorty ako i pri budení boli použité r ô zne výstražné výzvy k rýchlemu obliekaniu, (hrozby) zastrelením, zákaz hovoriť s rodinnými príslušníkmi, ako i s pprap. Rezníčkom vo veci informácií. Po vysvetlení situácie na obv. odd. VB velitefom MLA prostredníctvom náčelníka obv. odd. VB boli odobraté všetky zbrane a strelivo a toto bolo odvezené maďarskými vojakmi. Po tomto vojaci MLA odišli a príslušníci obv. odd, VB sa mohli voľne pohybovať. Zbrane však boli vrátené až po viacerých jednaniach dňa 22. 8. 1968 na písomný rozkaz veliteľa z N. Zámkov.

Okrem uvedeného bol zabratý i jeden služobný obušok, ktorý nebol vrátený, nakolko dostojník MLA , ktorý zbrane vracal, povedal, že obušok nikde nie je.

Náčelník okresného odd. VB mjr. Sabol (v. r.)

1968, 7. září, Hradec Králové

Zpráva Krajské správy Sboru národní bezpečnosti o krvavém incidentu vyvolaném polskými vojáky v Jičíně.

Zpráva o incidentu vojáků PLR v Jičíně dne 7. září 1968

Zpráva je vypracována podle stavu vyšetřování ke dni 16. září 1968 s využitím všech materiálů a poznatků, které jsou československým orgánům dostupné. Na tomto základě bylo zjištěno následující:

Dne 7. 9. 1968 kolem 23.00 hod. doprovázeli po skončení kina Jaroslav Veselý (nar. 26. 4. 1944) a Vítězslav Klimeš (nar. 9. 5. 1946) Bohunku Brumlichovou (nar. 17. 4. 1950) a Janu Jenškovou (nar. 13. 3. 1947). Na křižovatce zv. Letná v prostoru města došlo k jejich setkání s pěti vojáky PLR , z jejichž chování i chůze bylo patrné, že jsou v podnapilém stavu. Při tom jeden z vojáků na československé občany namířil samopal a upřeně si prohlížel obě děvčata. Nikdo však jak z československých občanů, tak z vojáků PLR nepromluvil a polští vojáci pokračovali přes křižovatku v chůzi. Za křižovatkou posléze odbočili do zahrady domu čp. 109 v Kalříkově ul. Odtud bylo slyšet, že se navzájem hlasitě baví.

Po chvíli se z tohoto prostoru ozvala střelba ze samopalu v krátkých dávkách. Některé střely byly vypáleny do vzduchu, jiné již byly mířeny do prostoru telefonní budky, kde stáli jmenovaní českoslovenští občané. Střelami byli zasaženi do nohy Jaroslav Veselý a Jana Jenšková. Po této střelbě skupina československých občanů zalehla.

Nato přišel přes křižovatku k telefonní budce voják PLR se samopalem v ruce. Při cestě ještě několikrát vystřelil. Když přišel ke skupince československých občanů ležících na zemi, sedl si na zem nedaleko Brumlichové a obtěžoval ji. Poraněný Jaroslav Veselý, ležící v těsné blízkosti, následkem silných bolestí naříkal; vojín PLR nařídil Brumlichové, aby se otočila a několika dávkami ze samopalu na místě zastřelil zraněného Jaroslava Veselého.

Střelbou byli probuzeni mimo jiné i rodiče Vítězslava Klimeše bydlící v bezprostřední blízkosti křižovatky. Oldřich Klimeš (29. 12. 1910) a Zdenka Klimešová (5. 2. 1912) vyběhli z domu a běželi do míst, odkud slyšeli střelbu. Když se snažili přeběhnout silnici, vystřelil na ně voják PLR dávku ze samopalu, která přímo zasáhla Zdenku Klimešovou a některé ze střel i Oldřicha Klimeše. Na místě zůstala mrtvá Zdenka Klimešová i těžce zraněný její manžel Oldřich Klimeš. Vojín PLR přiskočil k oběma manželům a vystřelil po nich další dávku ze samopalu. Kromě toho střílel i po Josefu Dufkovi a posléze i po projíždějících autech, a to po osobním voze dr. Vladimíra Bosáka z Prahy 1, Opletalovy ul. č. 59, jehož nezasáhl, a do osobního vozu SPZ JE 15-64, jejž zasáhl jednou střelou, která pronikla pravými dveřmi do zadního prostoru auta, kde zranila Milenu Bilkovou (4. 11. 1923).

Vojín PLR z prostoru telefonní budky se též snažil střílet na hlídku Veřejné bezpečnosti ve složení npor. Jiřička z OO VB Jičín a četař ZS ČSLA Pavel Zigan od VÚ Jičín. Hlídka totiž zmíněného vojáka vyzývala, aby přestal střílet. K výstřelu nedošlo jen proto, že vojín PLR neměl již v zásobníku žádné náboje.

Zákrok na místě činu prováděly orgány polské jednotky z ležení u Jičína, orgány Veřejné bezpečnosti a lékařská služba. Bylo zjištěno, že na místě byli zastřeleni:

1 . Jaroslav Veselý, nar. 26. 4. 1944

2 . Zdenka Klimešová, nar. 5. 2. 1912

Vážná poranění způsobená střelbou utrpěli tito občané ČSSR:

1 . Oldřich Klimeš, nar. 29. 12. 1910

2 . Jana Jenšková, nar. 13. 3. 1947

3 . Josef Dufek

4 . Milena Bílková, nar. 4. 11. 1923

Při střelbě byli také poraněni dva vojáci PLR , jimž byla poskytnuta lékařská pomoc, jde o:

1 . vojína PLR Zykmunda Zapasu

2 . vojína PLR Wladyslawa Kawalského

Vyšetřování provádějí československé i polské orgány, mezi nimiž bylo dohodnuto, že si vzájemně budou předávat materiály. Doličné předměty (včetně zbraní) byly československým orgánům vydány ke znalecké expertize, na níž se podílí i expert PLR mjr. Kula. Žádosti československé strany, aby jí byli vydáni strůjci incidentu, nebylo vyhověno. Tím je ztěžován postup vyšetřování, zejména upřesňování a konfrontace svědeckých výpovědí. Z prováděných důkazů vyplývá, že ze 75 kusů zajištěných nábojnic na místě činu 74 kusů vystřelil vojín PLR Stefan Dama (11. 7. 1947 v Szamatuly, Polsko, civilním povoláním zámečník, trvale bytem Obrzyck, Marcinkowskéha ul. č. 7, okr. Szamotuly, nyní vojín zařazený u VÚ 2702 v prostoru Jičín) ze samopalu číslo hz 07357. Stejně tak z 10 zajištěných střel bylo prokázáno, že 9 bylo vystřeleno ze samopalu vojína Damy. Pouze jedna ze zajištěných nábojnic byla vystřelena ze samopalu svobodníka Zapasy. Z uvedeného plyne, že to byl vojín Dama, který nejprve postřelil Jaroslava Veselého a Janu Jenškovou, poté zastřelil Jaroslava Veselého a Zdenku Klimešovou, postřelil Josefa Dufka, Oldřicha Klimeše a Milenu Bílkovou. Vojín Dama rovněž odcizil dámské náramkové hodinky Janě Jenškové a Bohunce Brumlichové, jíž navíc odcizil i prsten; tyto předměty byly u něho nalezeny. Na vojína Damu uvalil polský vojenský prokurátor vazbu. Z materiálů předaných polskou stranou vyplývá, že v polském ležení se opili vojáci Dama, Zapasa, Czerwonka, Kowalski a Zajonc lihovinou, již si přivezli z Polska. Posléze se dohodli, že půjdou ozbrojeni do Jičína vzdáleného 2—3 km. Pokud jde o průběh incidentu, je z provedených důkazů patrno, že jeho hlavním strůjcem byl vojín Stefan Dama. Lze tudíž říci, že prozatím tyto údaje v podstatě korespondují s výsledky mechanoskopické expertizy, pokud jde o konkrétní použití střelné zbraně.

K celé události lze říci, že jedinými strůjci této tragédie byli polští vojáci, jmenovitě však Dama a Zapasa, z jehož zbraně bylo rovněž vystřeleno. Bez jakéhokoliv důvodu a nejmenší příčiny ze strany československých občanů způsobili popsané následky.

1968, 30. srpen, Praha

Záznam politického tajemníka Předsedy Národního shromáždění Huberta Maxy o rozhovoru Josefa Smrkovského se zástupcem ministra národní obrany SSSR generálem Nikolajem Ogarkovem o stažení sovětských vojsk z Prahy a větších měst.

Záznam z jednání předsedy Národního shromáždění soudruha Josefa Smrkovského se zástupci sovětského velení v Praze 30. 8. 1968

Dnešního dne v ranních hodinách se dostavili do budovy Národního shromáždění dva sovětští plukovníci a oznámili, budou-li odstraněny nápisy a hesla z budov i ulic, sovětská vojska dnes odejdou z Prahy! Prostřednictvím soudruha ministra Dzúra byla poté uskutečněna na Hradě schůzka soudruha Smrkovského s generálplukovníkem Ogarkovem a ještě jedním sovětským generálem (jméno neznámo). Jednání se zúčastnili vedle jmenovaných vedoucí Vojenské kanceláře prezidenta republiky plukovník Václav Kužel a politický tajemník soudruha Smrkovského Hubert Maxa. Během diskuse přišli primátor Prahy Ludvík Černý, ministr hornictví František Penc a vedoucí Kanceláře prezidenta republiky Ladislav Novák. Generál Ogarkov oznámil, že přicházejí navázat kontakty, aby pomohli udělat, co mohou, při řešení našich otázek.

Soudruh Smrkovský informoval sovětské generály a jejich prostřednictvím sovětské velení, že naši vedoucí představitelé ukončili etapu podávání zpráv našemu národu. Mluvil prezident republiky, první tajemník, předseda vlády, předseda NS. Podali národu celkový obraz o všech problémech. Důležité to bylo proto, že úřední komuniké vyvolalo veliký neklid. Soudruh Smrkovský oznámil, že se domnívá, že vše, co řekli, je obsaženo v dohodách, které v Moskvě podepsali. Výsledkem bylo, že došlo k uklidnění národa (gen. Ogarkov na to reagoval poznámkou: Eto zametno). To byl smysl projevu, abychom mohli v klidnější atmosféře řešit, co je třeba. Ještě jedna poznámka: naše řeč musí být srozumitelná našemu lidu, protože jinak by se minula účinkem.

Druhý problém — rychle uvádět poměry do normálního stavu, aby se národ vrátil k práci, aby vzrušení, které dosud bylo, se uklidnilo. Konkrétně bychom potřebovali, aby z Prahy a ostatních velkých měst odešla sovětská vojska. To by byl důkaz nad důkazy, že se uskutečňuje, co jsme řekli. Máme stále obavy, aby nedošlo k neuváženým činům, i když děláme vše, aby k ničemu nedošlo. Chci se zeptat, zda najdeme u sovětských zástupců pro toto pochopení. Jsme denně ve spojení se s. Brežněvem, předevčírem a včera s ním mluvil s. Dubček, bude pravděpodobně mluvit i dnes, stejně jako s. Husák, první tajemník ÚV KSS. Bude mluvit o sjezdu KSS.

Sdělil jsem prezidentu republiky, prvnímu tajemníku i předsedovi vlády, že se právě uskutečňuje tento rozhovor s vámi.

Soudruh Smrkovský požádal sovětské zástupce, jestli mají jiné představy, aby je řekli.

Generál Ogarkov: Nemají jiné představy. Chápeme vaši situaci, chápeme, že se přijímají opatření k normalizaci. S pochopením se dívají na naši situaci. Prosí, aby nápisy a hesla po ulicích a domech byla zlikvidována. Zůstanou-li a budou-li sovětští vojáci opouštět Prahu, nebude to mít na ně dobrý vliv.

Soudruh Smrkovský: Jestli řeknete, že vaše vojska opustí města, my se postaráme, aby nápisy dnes zmizely. Pozval jsem za tím účelem i primátora Prahy. Po domluvě s vámi bychom vystoupili v rozhlase.

Generál Ogarkov: Druhá otázka, která je zajímá, se týká rozhlasu a televize.

Soudruh Smrkovský: Bylo dojednáno mezi vládou a vaším velitelstvím (Pavlovskij či jeho zástupce). Ovládnout krajské vysílače můžeme jedině z centrální budovy v Praze.

1968, 15. září, Ostrava

Telegram krajského výboru KSČ v Ostravě Alexandru Dubčekovi o zásahu sovětských vojsk proti tajemníkovi městského výboru KSČ Radomilu Gajovi, novináři Ivanu Kubíčkovi a redakci Nové svobody. Soudruhu Dubčekovi, prvnímu tajemníku ÚV KSČ, Praha.

Předsednictvo Severomoravského KV KSČ upozorňuje na vážný stav, který se v kraji vyvíjí v posledních dnech.

Dne 13. 9. 1968 ve 22.30 hod. byl k jednání na sovětské velitelství v Ostravě pozván vedoucí tajemník městského výboru KSČ s. Gaj a redaktor Nové svobody Ivan Kubíček. Po krátké diskusi byli oba soudruzi pozváni do Koblova k jednání s gen. Jaškinem. V Koblově byli internováni a přes protesty převezeni na velitelství armády v Trenčíně, kde s nimi jednali tři sovětští generálové, z nichž jeden podle vyjádření s. Gaje měl být generál Majorov.

Pohovor trval několik minut. Oba soudruzi byli označeni za kontrarevolucionáře, o nichž bylo jednáno v Moskvě. Současně jim bylo sděleno, že jako s kontrarevolucionáři s nimi bude jednáno, včetně zastřelení. MěV KSČ v Ostravě musí přesně plnit moskevské dohody, respektovat názory dělníků a starých komunistů. V opačném případě bude MěV KSČ uzavřen a město Ostrava obsazeno.

Nebude-li mlčet, bude zastřelen on i jeho rodina.

Jeden z generálů mu doporučil, aby z funkce odešel.

Protesty s. Gaje proti všem obviněním byly odmítnuty.

Během jednání vyslovili sovětští generálové další jména údajných kontrarevolucionářů: s. Morkese, s. Němcové, tajemnice KV KSČ. S třetím jménem si s. Gaj nebyl jist, zda se jedná os. Srdinka, vedoucího politicko-organizačního oddělení KV KSČ, nebo s. Turečkovou, tajemnici OV KSČ v Opavě.

Podle rozhodnutí sovětského velitelství byla včera obsazena redakce Nové svobody v Ostravě a počínaje dnešním dnem, to je 15. 9. 1968, nebude vycházet. O těchto skutečnostech informoval politickou službu ÚV KSČ s. Kovalčík, vedoucí tajemník KV KSČ, se žádostí o konzultaci. Současně sdělujeme, že na pondělí 16. 9. je svoláno předsednictvo KV KSČ, které se bude zabývat vzniklou situací a přijme závěry. Zprávu podává s. Pavlica, vedoucí informačního střediska KV KSČ, a s. Srdinko, vedoucí politicko-organizačního oddělení. 01.05 hod.

1969, 2. leden, Praha

Informace ministra vnitra Josefa Pelnáře Alexandru Dubčekovi o incidentech mezi československými občany a sovětskými vojáky v Mladé Boleslavi při silvestrovských oslavách.

V nočních hodinách ze dne 31. 12. 1968 na 1. 1. 1969 došlo v Mladé Boleslavi k incidentům za následujících okolností.

Dne 31. prosince kolem 18. hod. byl požádán velitelem sovětské posádky v Mladé Boleslavi zástupce náčelníka OVB a okresní prokurátor, aby se dostavili na posádku k veliteli sovětských vojsk, kde byli seznámeni s obsahem dopisu. V něm hlavní velení sovětských vojsk seznamuje velitele posádek s nejzávažnějšími incidenty

…

Toto je pouze náhled elektronické knihy. Zakoupení její plné verze je možné v elektronickém obchodě společnosti eReading .