Psychologie a systém čaker
jako cesta k sobě samému

R E V I D O V A N É   V Y D Á N Í

Anodea Judith

Přeložila Lenka Kubelová

KATALOGIZACE V KNIZE - NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Judith, Anodea

[Eastern body, Western mind. Česky]

Tělo Východu, mysl Západu: psychologie a systém čaker jako cesta k sobě samému / Anodea Judith ; z anglického originálu Eastern body, Western mind ... přeložila Lenka Kubelová. -- První vydání v českém jazyce. -- Praha : Maitrea, 2017. -- 558 stran

ISBN 978-80-7500-240-2

577.337 * 133.5:118 * 159.9 * 616 * 233-852.5Y * 159.9.016.1 * 615.851 * 159.923.5 * 316.722

- energetický systém člověka

- čakry -- psychologické aspekty

- čakry -- zdravotní aspekty

- jóga

- mysl a tělo

- sebeuzdravování

- rozvoj osobnosti

- Východ a Západ

- populárně-naučné publikace

133 - Ezoterismus. Okultismus [17]

Tento překlad byl publikován v dohodě s Three Rivers Press, nakladatelem Crown Publishing Group, divize Random House LLC.

Anodea Judith

Tělo Východu, mysl Západu

Eastern Body, Western Mind

Copyright © Anodea Judith, 1996, 2004

Translation © Lenka Kubelová, 2016

Czech edition © MAITREA a.s., Praha 2017

ISBN 978-80-7500-240-2

Obsah

Poděkování

Předmluva k tomuto vydání

Předmluva k prvnímu vydání

Úvod

Posvátná centra Já

Prozkoumávání duhového mostu

Víry léčivé síly

Lidský biopočítač

Charakterový krunýř

Sedm práv

Sedm identit

Démoni čaker

Vývojové fáze

Vývoj dospělých

PRVNÍ ČAKRA

Znovu nabýt chrám těla

Přehled pro první čakru

Odstíny červené

Traumata a zneužití

Charakterová struktura

Přebytek a nedostatek energie

Obnovení lotosu

Závěr

DRUHÁ ČAKRA

Plavat ve vodách různorodosti

Přehled pro druhou čakru

Odstíny oranžové

Traumata a zneužití

Charakterová struktura

Přebytek a nedostatek energie

Obnovení lotosu

Závěr

TŘETÍ ČAKRA

Ohněm k vlastní cestě síly

Přehled pro třetí čakru

Odstíny žluté

Traumata a zneužití

Charakterová struktura

Přebytek a nedostatek energie

Obnovení lotosu

ZÁVĚR

ČTVRTÁ ČAKRA

Nalézt harmonii skrze lásku

Přehled pro čtvrtou čakru

Odstíny zelené

Traumata a zneužití

Charakterová struktura

Přebytek a nedostatek energie

Obnovení lotosu

ZÁVĚR

PÁTÁ ČAKRA

Vibrací k sebevyjádření

Přehled pro pátou čakru

Odstíny modré

Traumata a zneužití

Charakterová struktura

Přebytek a nedostatek energie

Obnovení lotosu

ZÁVĚR

ŠESTÁ ČAKRA

Nahlédnout svoji cestu

Přehled pro šestou čakru

Odstíny indiga

Traumata a zneužití

Přebytek a nedostatek energie

Obnovení lotosu

Závěr

SEDMÁ ČAKRA

Otevřít se mystériu nebes

PŘEHLED PRO SEDMOU ČAKRU

Odstíny fialové

Traumata a zneužití

Přebytek a nedostatek energie

Obnovení lotosu

Závěr

Obnova posvátného

Mnoho odstínů duhy

Sestavení celku

Probouzení kundaliní

Poznámky k jednotlivým kapitolám

Bibliografie

Poděkování

Prvním božstvem, se kterým jsem se kdy seznámila, byla Iris, řecká bohyně duhy. Díky ní jsem objevila čakry a duhový most. Na mojí cestě přes tenhle most mě podporovalo velké množství lidí – moji klienti, studenti, učitelé, přátelé a rodina.

Zejména děkuji své nejbližší rodině, která se podílela na psaní této knížky. Můj syn, Alex Wayne, mi dovolil uvést příběhy o něm do knihy a pomohl mi s kreslením počítačových grafik. Můj manžel, Richard Ely, mě podpořil láskou, povzbuzením a trpělivými korekturami. Selene Vegová, spoluautorka The Sevenfold Journey a spolulektorka Nine Month Chakra Intensive, mi pomáhala s rozvíjením tématu v průběhu let a poskytla mi mnoho podpory, připomínek a rad. Chtěla bych poděkovat Lise Greenové za zpětnou vazbu k tématu vývoje dítěte, Jackovi Ingersollovi za dlouhé debaty o jungiánské psychologii a Nancy Gneccové za její připomínky k tabulkám. Také bych chtěla poděkovat mému agentovi, Peterovi Berenovi, že umožnil vydání této knihy, a Davidu Hindsovi z Celestial Arts.

Nejvíc bych chtěla poděkovat těm, kteří se uvolili podstoupit léčivý proces pod mým vedením. Od Vás jsem se naučila nejvíce. Bylo mi ctí Vám pomoci.

Předmluva k tomuto vydání

Od prvního vydání této knihy v roce 1996 na Západě dozrálo vnímání systému čaker. Jógová studia rostou jako houby po dešti, vyučují se v nich ásany i meditace k otevření čaker. Teorie „léčení energií“ ovlivňují praxi jak medicíny, tak psychoterapie a objevuje se potřeba nových modelů. Čakry se dají najít na tričkách, svíčkách, špercích, v dialozích sitcomů i článcích časopisu Time. Mainstream konečně přijal představu, že mezi myslí a tělem existuje spirituální souvislost. Pozitivní na tom je, že se tím systém čaker jako prostředek změny stává přístupnější více lidem. Stinnou stránkou tohoto zviditelnění je, tedy alespoň na Západě, že se každý kulturní vzorec zapojený do kolektivního vědomí vystavuje riziku trivializace, která oslabuje jeho sílu.

Během každého semináře, přednášky nebo autogramiády za mnou chodí lidé s prosbou, jestli jim nemohu jednoduchým způsobem „vyčistit čakry“. Jen málo z nich opravdu nahlédlo, co čakry ve skutečnosti jsou, ještě méně jich má povědomí o prastaré tradici Tantrické jógy, ze které tento systém vychází, a úplně nejméně je jich ochotných ponořit se do hloubek své duše a udělat práci potřebnou pro trvalé změny vnějšího i vnitřního života. I když některé z moderních technik práce s energií čaker mohou vést k hmatatelným změnám způsobu prožívání, jsou podle mého názoru tyto změny zpravidla krátkodobé, pokud si opravdu nevykasáme rukávy a nepustíme se do hlubší práce na cestě duše za uzdravením a probuzením.

A právě výzvě k hlubší práci na sobě bych ráda věnovala svou knihu. Přicházím s jednoduchým a zároveň celistvým systémem, jehož cílem je pochopení principů fungování zdraví anebo nerovnováhy v organismu. Nenajdete tu univerzální formulky, které by se daly aplikovat na všechny lidi nebo na všechny situace. Místo toho vám ukážu obecné zákony, jež je s jistou mírou opatrnosti a vhledu možné efektivně aplikovat na konkrétní situace. Například se naučíte, že některé z čaker mohou být příliš otevřené, s nedostatečnými filtry a ochrannými opatřeními, a jiné čakry naopak mohou vytvářet úhybné manévry a zůstat zavřené. Ukážu vám, jak tyto podvědomé obranné mechanismy spouští v zátěžových situací reakce, které jsou buď přehnané, nebo naopak nedostatečně silné, a tak postupem času vyvedou organismus z rovnováhy a harmonie a negativně ovlivní zdraví i kvalitu života. Ukážu vám, jak se centra životní energie postupně otevírají během klíčových stádií vývoje dítěte a jak mohou být nechtěně zablokována nevědomými, byť dobře to myslícími, rodiči, jejichž vlastní centra fungují v módu jakéhosi kompromisu. Seznámím Vás s toky energie proudícími nahoru a dolů a jejich speciálním účelem v procesu osvobození a uplatnění životní síly. A poradím Vám, jakými prostředky se dá obnovit původní životní síla, neboť na ni máte plné právo.

Čtenáři mé knihy také vyjadřují údiv nad tím, jak jsem mohla tak přesně vystihnout jejich osobní život a soukromé problémy. To jen podtrhává, jak jsou tyto prastaré principy univerzální. V našem rychle se měnícím světě ovšem potřebujeme neustále aktualizovat naše operační systémy a nacházet nové aplikace těchto univerzálních principů. Jen hrstka lidstva žije v ašramech, kde se může plně věnovat kontemplativnímu životu. Většina z nás žije v rychlém tempu a potýká se s mnohými překážkami. Ty překonáváme za cenu obrovských emocionálních zranění oslabujících naši životní sílu. Žijeme v kultuře, která považuje tento kompromis
za samozřejmý. Mnozí z nás na sobě roky pracují, aby své rány mohli zahojit, prochází cestou uzdravení a nalezení smyslu života, cestou individuace a osvícení.

Mapu pro tuto cestu nabízí systém čaker. Díky němu může být naše cesta přímější, hlubší a vědomější. Tento systém mapuje tělo skrze nervový systém, duši skrze vývojová stádia v dětství, spiritualitu skrze stavy vědomí a kulturu transformuje skrze vrstvy vnější reality. Čakry představují řadu bran mezi vnitřními a vnějšími světy.

Pokud chceme změnit vnější svět, musíme začít uvnitř. Pokud chceme změnit vnitřní svět, musíme ho nahlédnout ve světle vnějších sil, které ho formovaly. Tyto sféry nejsou oddělené, ale zpravidla nám chybí znalost systému, kterým jsou propojeny. Hodnota systému čaker tkví právě v propojení vnitřních a vnějších světů a v jejich uspořádání vůči sobě – jak v rovině spirituální, tak mentální, emocionální a fyzické.

V západním světě sice existují somatické terapie propojující tělo a mysl, ale žádná z nich nezahrnuje i spirituální stránky naší existence. Pak existují spirituálně orientované psychologické směry, ty propojují duši a mysl, ale ignorují tělo. A konečně disciplíny typu jóga sice propojují mysl a tělo, ale nevědí si rady se zraněnou duší.

Tato kniha, přes barevné čočky systému čaker, předkládá komplexní systém zahrnující jak psychologii, tak spiritualitu i tělesnost. Tělo, duše a duch jsou rovnocenně důležité složky každého z nás a společně tvoří celou jednotnou bytost. Skrze ně se můžeme obdivovat plnému spektru lidské existence. Tato kniha je příspěvkem k obnovení úžasného božského potenciálu v každém z nás. Máte v ruce mapu, užijte si cestu.

Předmluva k prvnímu vydání

Kniha Tělo Východu, Mysl Západu se zaměřuje na aktuální otázky současné psychoterapie: závislosti na látkách i ve vztazích, fyzické a sexuální zneužívání, rodinná dynamika, charakterové struktury, osobní síla, feminismus, mužská emancipace, sexualita, politika a spiritualita. Propojuje techniky od bioenergetiky k vizualizacím, od hlubinné psychologie ke spirituální praxi.

Léčení se věnuji více než dvacet let a za tu dobu jsem viděla mnoho trpících duší. Kapesníkem jsem sušila slzy lidí hluboce zraněných lhostejností jejich emocionálně nezralých pečovatelů. Lidí snažících se probelhat svojí cestou slzavým údolím tohoto světa, plného osob stejně zraněných jako jsou oni sami. Viděla jsem, jak moc může proces uzdravování zdrtit a vyděsit osoby zahrnuté do této hrdinské cesty. Ale byla jsem i svědkem neuvěřitelných transformací a množství naděje, jež tato cesta přináší lidem, kteří se po ní vydají. A kromě proměny jednotlivce vede dokonce i k proměně okolního světa.

Tuto knihu věnuji právě naději na transformaci. Je to příručka na cestě k sebepoznání nabízející systematický model zacházení s tématy, která nás trápí. Je vhodná jak pro jedince pracující na svém uzdravení, tak pro ty, kteří tímto procesem druhé provází: terapeuty, poradce i fyzioterapeuty. Také je určena rodičům, chtějícím vychovat otevřené a zdravé děti, a všem, kteří se chtějí věnovat osobnímu rozvoji.

Kniha Tělo Východu, Mysl Západu přináší pomoc s diagnózou i uzdravením čaker. Mým hlavním záměrem bylo představit systém čaker jako takový, mít ho jako čočku, přes kterou můžeme nahlédnout komplexní problematiku duševního vývoje, a to jak kolektivního, tak individuálního. Systém nahlížím skrze jeho hlavní části,
tedy jednotlivé čakry, a snažím se tematizovat, jakým způsobem nás utváří, a zároveň jak jsou samy utvářeny lidským chováním a kulturou.

Při práci s tímto materiálem jsem vycházela ze tří základních vláken filozofického myšlení a propletla je dohromady:

Filozofie osvícení, vyjádřené pohybem vzhůru a za horizont, do mentálních a spirituálních sfér. Jsou odvozeny primárně z východních kultur a soustředí se na transcendenci. Snaží se uniknout snažení a soužení každodenní reality povznesením se do vyšších sfér vědomí, které přesahují utrpení.

Filozofie ztělesnění, vyjádřené pohybem dolů a dovnitř, do sfér manifestace, duše, těla a zapojení do okolního světa. Jejich ideje se odráží v praxi somatické terapie, bioenergetiky a uzemněné spirituality. Soustředí se na imanenci nebo na vnitřní přítomnost božského. Konec utrpení hledají v zabývání se silami, které ho způsobují.

Filozofie integrace, vyjádřené pohybem sjednocujícím opaky: tělo a duši, Nebe a Zemi, duch a hmotu, světlo a stín, mužské a ženské. Toto vlákno jsem se rozhodla založit na hlubinné psychologii Carla Gustava Junga, konkrétně na jeho výkladu cesty duše k individuaci. Cílem filozofií integrace je transformace a celistvost.

Systém čaker je pronikavým zobrazením vesmíru. Každá ze sedmi úrovní reprezentuje tak závažné oblasti lidského života, že by jejich zpracování vydala na několik samostatných svazků. Otázky lásky a vztahů, síly a spirituality, emocí a instinktů si žádají hlubší prozkoumání a porozumění. Například sexualita představuje jen jeden z více aspektů druhé čakry a sexuální zneužívání je jen jedním z aspektů sexuality. Tato kniha se nemůže zabývat do hloubky jednotlivými typy zneužívání, ale může je zasadit do kontextu většího rámce, v němž mohou být nahlédnuty z energetického a spirituálního hlediska. Z tohoto východiska pak můžete nasměrovat váš proces uzdravení. Podrobnosti o tom naleznete mezi odkazy na konci knihy.

Chtěla jsem napsat knihu co nejvíce srozumitelnou pro čtenáře. V dnešním na rychlost orientovaném světě nemá velké množství lidí čas číst takto obsáhlou knihu od začátku do konce. Aby byly informace dostupnější, rozdělila jsem text četnými podnadpisy a referenčními tabulkami – můžete důkladně nastudovat části knihy, které se týkají vašich témat, a jen zběžně prolétnout ty zbývající. Některé pasáže jsou psány více odborným jazykem, užívajícím terminologii běžnou v psychoterapii, jiné jsou zaměřeny primárně na běžné čtenáře.

Tato práce představuje západní přístup k čakrám. Zasazuje moderní psychosociální témata do spirituálního kontextu, který zakládá na esoterické interpretaci čaker, tak jak jsou pojímány v textech východních kultur. Spíše než na představení tajuplných disciplín, vypůjčených od kultur východu, jsem se zaměřila na jejich pragmatickou a praktickou aplikaci přístupnou pro členy současné západní civilizace. Tím zákonitě dochází k míšení západního s východním.

Systém čaker tvoří energetickou strukturu, skrze kterou si organizujeme životní sílu. Pokud porozumíme tomuto vnitřnímu uspořádání, můžeme porozumět i našim obranným mechanismům a potlačeným potřebám a naučit se, jak se vrátit do vyrovnaného stavu. Systém čaker má stejnou váhu jako jakákoliv jiná psychologická teorie a já ho dokonce považuji za teorii nejvíce univerzální, neboť zahrnuje naráz tělo, duši i mysl. Zvu vás na společné objevování tohoto systému a věřím, že vám pomůže dosáhnout hlubších rovin při procesu uzdravování.

POZNÁMKA: Osobní příběhy jsou vystavěny na základě opravdových událostí – pro větší názornost jsou občas zkombinovány příběhy více lidí dohromady. Všechna jména a konkrétní podrobnosti byly změněny v zájmu zachování soukromí. Svým klientům, studentům a přátelům, kteří v procesu transformace dávali všanc sami sebe a při tom mě toho tolik naučili, chci z celého srdce poděkovat.

Úvod

Posvátná centra Já

Prozkoumávání duhového mostu

Vydáváte se na cestu skrze mnoho dimenzí vlastního Já. Tato cesta Vás provede transformací vědomí – přes most života – propojí ducha a hmotu, Nebe a Zemi, tělo a duši. Když změníte sebe, změníte celý svět.

Jedním brouskem zkuste tupit jejich duše.

Srdce, čela přivažte jim k sobě suše;

jenže básník následovat bude duhu,

a jeho bratr – nepustí se pluhu.

JOHN BOYLE O´REILLY

Tato cesta je plná barev, tak jako život sám je plný barev. Nabízí alternativu k fádní, šedivé mentalitě moderní éry, která barvy vymezuje do sféry dětí. Oproti tomu mnoho „dospělých“ žije v tmavých na míru šitých oblecích a přesouvá se šedými vozy metra a po šedých dálnicích skrze černobílou realitu bezútěšných voleb a omezených možností. Cílem této cesty je kultivace mnohovrstevnaté a různorodé lidské zkušenosti, tedy nic skromnějšího než pokus o znovunalezení celistvosti a obnovu kolektivního ducha.

Sedm barev duhy představuje alternativu k našemu černobílému binárnímu myšlení a nabízí nám nový svět plný možností. Duha vyjadřuje různorodost světla na cestě od zdroje k manifestaci. Sedm barev duhy odpovídá sedmi vibračním modalitám lidské existence, přiřazovaným k sedmi čakrám indické jógové tradice – energetickým centrům, která existují v každém z nás.

Filozofie jógy nás učí, že v každém člověku sídlí životní síla s vývojovým potenciálem reprezentovaná hadí bohyní Kundaliní. Probouzí se z dřímoty uvnitř země k tanci skrze jednotlivé čakry a znovu spojuje duhu jako metafyzický most mezi hmotou a vědomím. Skrze tento transformační tanec se z duhy stává axis mundi, čili centrální osa světa vertikálně procházející páteří každého z nás. Na naší cestě životem čakry představují víry rozmístěné podél této osy, které provázejí vůz Já na cestě poznání vedoucí přes Duhový most za obnovou naší božské podstaty.

Duhový most tak spojuje kultury Východu a Západu a to, co si mohou navzájem nabídnout. Poklady Východu představují pro lidi Západu nesmírné spirituální bohatství. Propracované systémy jógy, moudrost ukrytá v buddhistických a hinduistických textech a bohatá obraznost východních božstev přináší na Západ nové dimenze spirituální zkušenosti. Ale i přes spirituální bohatství je mnoho zemí na Východě sžíráno materiální chudobou, a mezi nimi zejména Indie, kde jóga a systém čaker vznikly. Oproti tomu většina lidí na Západě žije v materiálním bohatství, ale spirituální chudobě. Chamtivost a násilí ovládají naše zprávy, strach a prázdnota ničí naši mládež a bezduchý materialismus konzumuje přírodní zdroje. Věřím, že lze žít jak v materiálním dostatku, tak ve spirituálním bohatství. Můžeme obsáhnout všechny čakry naráz a dosáhnout alespoň určité úrovně osobní a kulturní rovnováhy.

Přechod přes Duhový most je mytickou metaforou evoluce vědomí. Obnova mýtu vyžaduje zasadit naši osobní práci do širšího kontextu – kontextu, který prohlubuje smysl našeho individuálního utrpení. Obnovit Duhový most znamená napojit se na svoji vlastní božskost, ukotvit se do okolního světa a zahojit trhliny, které tak pustoší náš svět.

Mytologicky byla duha vždy symbolem naděje – propojení Nebe a Země, znakem harmonie a míru. Lidé věřili, že božstva, duchové a smrtelníci se posouvají mezi jednotlivými barevnými pásy během života i po něm, a tato představa chránila neoddělitelnost oblohy od Země. V severské mytologii spojoval Duhový most lidi a zvířata a představoval spojnici s Valhallou, posvátným sídlem bohů.

Duha, archetypální symbol, se objevuje v mnoha mytologiích po celém světě. V hindské mytologii bohyně Maya stvořila svět ze sedmi závojů v jednotlivých barvách duhy. V egyptských mýtech tu bylo sedm štól Isis, v křesťanství sedm rouch Salomé, pro Babylonce Ištařin duhou zdobený náhrdelník a pro Řeky okřídlená Iris, nositelka božích zpráv lidem na Zem.

V keltských mýtech se na konci duhy nachází hrnec zlata, odkazující na symboliku Svatého Grálu – ztracenou nádobu spirituální obnovy a naplnění. Carl Jung považoval zlato za symbolický koncový produkt vnitřní alchymické transformace. Průchod čakrami je alchymický proces zvýšené citlivosti, který spojuje světlo a stín, mužské a ženské, ducha a hmotu, to všechno v tavícím kotli duše a těla. Neboť hrnec zlata je tím neuchopitelným kamenem mudrců, který nás vábí na hrdinskou cestu transformace.

Duše je víc než součet jejích částí.

DOUGLAS HOFSTADTER

V turečtině slovo pro duhu znamená doslova „most“. Podle starých mýtů se Duhový most rozpadne s příchodem soudného dne a spojení mezi Nebem a Zemí se nenávratně oddělí. Na úsvitu nového milénia vstupujeme do nejisté budoucnosti. Doufejme, že soudný den můžeme odvrátit obnovením Duhového mostu skrze médium našeho vlastního vědomí. Tak se z naší cesty stává posvátný úkol, který obnovuje naději a napojení, obnovuje nás samé a zachovává náš svět.

Víry léčivé síly

Systém čaker je filozofický model vesmíru o sedmi úrovních. Na Západ se čakry dostaly s tradicí a praxí jógy. Jóga (která doslova znamená „jho“) představuje disciplínu vytvořenou k tomu, aby spřáhla individuální s božským, využívající mentální a fyzická cvičení k propojení každodenního a spirituálního života. K tomuto cíli se dostaneme, pokud postupně projdeme různými stavy stále se rozšiřujícího vědomí. Tyto stavy jsou představovány jednotlivými čakrami.

Čakra je uspořádané centrum schopné přijímat, zpracovávat a vyzařovat energii životní síly. Slovo čakra se doslova překládá jako „vír“ nebo „disk“ a odkazuje na otáčející se sféru bioenergetické aktivity vyzařující z hlavních ganglií nervů větvících se od osy páteře. V energetickém sloupci, který se rozpíná od konce páteře k vrcholku hlavy, se nachází sedm těchto vírů (viz. obrázek 0.1). Vedlejší čakry se nacházejí i na rukách, chodidlech, konečcích prstů a ramenech. Každý takovýto vír aktivity můžeme doslova nazvat čakrou. Sedm hlavních čaker pak odpovídá základním stavům vědomí a právě jimi se budeme zabývat v této knize.

Ať se symbol kruhu objevuje v primitivních kultech slunce nebo v moderním náboženství, v mýtech nebo ve snech, v mandalách kreslených tibetskými mnichy, v půdorysu měst, ve sférických konceptech prvních astronomů, vždy odkazuje k jednomu, nejvíce živoucímu aspektu života – k jeho definitivní celistvosti.

C. G. JUNG

Systém čaker pochází z Indie a vznikl před více než čtyřmi tisíci lety. Na čakry najdeme odkazy v prastaré literatuře Véd, v pozdějších Upanišádách, v Jóga sútrách Pataňdžalího a nejpodrobněji v textu od indického jogína ze šestnáctého století zvaném Sat-Chakra-Nirupana.1 V dvacátých letech dvacátého století přinesl čakry na Západ Arthur Avalon ve své knize Hadí síla.2 Dnes představují populární koncept spojení oblastí těla a duše s odpovídajícími metafyzickými sférami.

Čakry nejsou fyzické entity ani uvnitř ani mimo sebe samých. Stejně jako pocity nebo myšlenky nemohou být uchopeny jako fyzické objekty, ale přesto mají silný význam pro tělo, neboť představují ztělesnění spirituální energie na fyzické úrovni. Vzorce čaker jsou naprogramovány hluboko v jádru rozhraní mezi tělem a myslí a mají silný vztah k způsobu našeho fungování na fyzické úrovni. Tak jako emoce mohou ovlivnit a skutečně ovlivňují náš dech, tlukot srdce a metabolismus, aktivita v jednotlivých čakrách ovlivňuje procesy žláz, tvar těla, chronické bolesti těla, myšlenky a chování. Pomocí technik jako jóga, dechová cvičení, bioenergetika, fyzické cvičení, meditace a vizualizace, můžeme na oplátku ovlivnit naše čakry, naše zdraví a naše životy. To představuje jednu ze základních hodnot tohoto systému – mapuje jak tělo, tak mysl a skrze obojí se k němu dá i dostat.

Přestože čakry neexistují ve fyzickém smyslu, říká se o nich, že mají své umístění. Na obrázku 0.1 vidíme relativní umístění sedmi hlavních čaker. Tato umístění se mohou u různých osob trochu lišit, ale jejich vztah vůči sobě samým zůstává neměnný.

I když je nemůžeme vidět ani uchopit jako materiální entity, čakry se promítají do tvarů našich fyzických těl, vzorců opakujících se v našich životech, do způsobu myšlení i do toho, jakým způsobem reagujeme na situace, do kterých nás život dostává. Tak jako můžeme vidět vítr skrze pohyb větví a listů, tak můžeme spatřit čakry skrze to, co kolem sebe vytváříme.

Na základě svého umístění v těle jsou čakry spojovány s různými stavy vědomí, archetypálními prvky a filozofickými konstrukty. Například spodní čakry, které jsou fyzicky blíže zemi,
jsou napojeny na praktičtější aspekty našich životů – přežití, pohyb, akce. Řídí se fyzickým a sociálním právem. Vrchní čakry reprezentují mentální sféry a pracují na symbolické úrovni se slovy, obrazy a koncepty. Každá ze sedmi čaker také reprezentuje jednu z hlavních oblastí psychologického zdraví, které se dají krátce shrnout následovně: (1) přežití, (2) sexualita, (3) síla, (4) láska, (5) komunikace, (6) intuice a (7) samotné vědomí (viz. obrázek 0.2).

Obrázek 0.1. umístění čaker na těle

Metaforicky se čakry vztahují k následujícím archetypálním prvkům: (1) země, (2) voda, (3) oheň, (4) vzduch, (5) zvuk, (6) světlo a (7) myšlení.

Obrázek 0.2. základní témata a prvky čaker

(Toto je moje vlastní interpretace, klasické texty uvádí pouze pět prvků: zemi, vodu, oheň, vzduch a éter.) Tyto prvky dále reprezentují univerzální principy gravitace, polarity, spalování, rovnováhy, vibrace, luminiscence a samotného vědomí (přesněji viz. obrázek 0.2). Pochopení těchto určujících principů, stejně jako podstaty prvků, které jsou k nim přidružené, nám dává klíč k porozumění jedinečné přirozenosti každé z čaker. Země je pevná a hutná, voda je bezforemná a tekutá, oheň je zářící a transformující, vzduch je měkký a prostorný, zvuk je rytmické pulzování, světlo je osvětlující a myšlení je médiem vědomí. Meditací nad těmito prvky poznáme kompletní smysl různých příchutí jednotlivých čaker.

Dohromady čakry tvoří jakýsi Jákobův žebřík spojující polarity Nebe a Země, těla a duše, ducha a hmoty. Tyto polarity existují v kontinuu, představte si čakry jako příčky žebříku, ztělesněné ve všech životních procesech. Každý krok vzhůru nás posouvá z těžkého, jasně definovaného vibračního stavu do vyšší, subtilnější a volnější formy. Každý krok dolů nás vrací k formě a pevnosti.

Sedmi úrovním čaker a sedmi barvám duhy odpovídají vibrace světla – nejpomalejší vibrace viditelného světla, červená, patří ke kořenové čakře, a nejrychlejší a nejkratší, fialová, k čakře korunní. Zbylé barvy (oranžová, žlutá, zelená, modrá a indigo) představují kroky mezi tím.3 Během toho jak se učíme otevřít a uzdravit naše vnitřní čakry, stáváme se Duhovým mostem – spojnicí mezi Nebem a Zemí.

Jednotlivé principy čaker a jejich atributů rozebereme v následujících kapitolách. Tabulka paralel (obrázek 0.3) shrnuje základní informace.

Lidský biopočítač

Slovo čakra doslova znamená „disk“. Jak případné pro moderní dobu! Disky jsou zpravidla úložišti naprogramovaných informací. Můžeme použít tuto analogii a představit si čakry jako diskety obsahující životní programy. Máme program na přežití, který nám říká, kdy se potřebujeme najíst, kolik hodin denně máme spát a kdy si obléci svetr. Obsahuje informace o tom, kolik potřebujeme peněz, co představuje hrozbu pro přežití a kdy se cítíme bezpečně. Stejně tak máme programy na sexualitu, sílu, lásku a komunikaci. V této analogii můžeme vidět sedmou čakru jako operační systém, protože udává, jakým způsobem řídíme a interpretujeme všechny ostatní programy.

Ve světě počítačů se technologie vyvíjí takovým tempem, že programy napsané před deseti lety jsou dnes už zastaralé. Stejné je to i s mnoha programy, které jsme se naučili v dětství. Například staromódní genderové role nejsou v souladu s rovnocennými vztahy a na základě potíží, kterým musí páry v současnosti čelit, se vytváří nové vztahové modely. Alkoholik vstupuje do programu na vyléčení, programy potřebujeme i na zhubnutí nebo k získání akademického titulu. Všichni fungujeme na bázi skupiny programů, které mohou, ale nemusí, být vědomé. Snažíme se nalézt ten správný program a vychytat všechny jeho nedostatky.

V tomto příměru je tělo hardware, naše naprogramování software a Já uživatel. Tyto programy jsme ovšem nepsali my a občas je jejich jazyk tak archaický, až je nesrozumitelný. Rozpoznat naše naprogramování a přepsat je, zatímco dál žijeme své životy, je někdy nadlidský úkol, ale jen tak se můžeme uzdravit. Úkol se stává ještě těžším, když si uvědomíme, že všechny naše osobní programy jsou součástí většího kulturního systému, nad kterým máme malou nebo spíše žádnou kontrolu.

Systém čaker je vývojový program a můžeme ho použít k přeprogramování našich životů. Můžeme se to naučit na individuální úrovni a pak třeba jednou použít stejné metody na celou kulturu a prostředí.

Dalším důležitým aspektem této analogie, který obvykle považujeme za nezpochybnitelný, je představa, že existuje nějaká základní energie, která vše napájí. I ten nejvýkonnější počítač s megabajty softwaru je bez elektřiny k ničemu. Všechny naše programy, dohromady i zvlášť, aktivuje energie, kterou vlijeme do systému. Spletité vnitřní obvody rozhodují, jaké části se mají zaplavit energií a kdy. Když máme prázdný žaludek, aktivují se centra hladu a s určitým typem stimulace se probudí centra sexuality.

Abychom mohli porozumět lidským bytostem, musíme nahlédnout, jakým způsobem energie systémem teče. Tuto energii si můžeme představit jako vzruch, nabití, pozornost nebo prostě jako životní sílu. (Některé spirituální systémy ji označují jako chi, ki nebo pranu.) Naše pochopení čaker vychází z analýzy vzorců, skrze něž energie proudí lidským tělem, našim chováním a okolním prostředím.

Vzorec, který Sally následuje, může vypadat tak, že ignoruje své tělo a žije jen v hlavě. Georgův vzorec může spočívat v tom, že od sebe odstrkává lidi, kteří se k němu nějak přiblíží, zatímco v rozporu s tím neustále hovoří, aby zaujal jejich pozornost.

Obrázek 0.3. tabulka paralel

PRVNÍ ČAKRA

DRUHÁ ČAKRA

TŘETÍ ČAKRA

Název v sanskrtu

(Význam)

Muladhara

(kořen)

Svadhistana

(sladkost)

Manipura

(zářící drahokam)

Umístění

Kořen páteře, plexus coccygeus

Břicho, genitálie, spodní záda, boky

Solar plexus

Ústřední téma

Přežití

Sexualita, emoce

Síla, vůle

Zaměření na sebe

Sebezáchova

Sebeuspokojení

Sebedefinování

Cíle

Stabilita, uzemnění, fyzické zdraví, prosperita, důvěra

Plynulost, potěšení, zdravá sexualita, cítění

Vitalita, spontaneita, síla vůle, záměr, sebeúcta

Práva

Být, mít

Cítit, chtít

Jednat

Vývojová fáze

Děloha až 12 měsíců

6 měsíců až 2 roky

18 měsíců až 4 roky

Identita

Fyzická identita

Emocionální identita

Ego identita

Démon

Strach

Vina

Hanba

Prvek

Země

Voda

Oheň

Charakteristiky přebytku energie

Tíha, lenivost, monotónnost, obezita,
hromadění, materialismus, zoufalství

Přehnaná emocionalita, nejasné hranice, závislost na sexu, obsesivní lpění

Dominance, kontrola,
agresivita, rozptýlenost, neustálá aktivita

Charakteristiky nedostatku energie

Ustrašenost, slabá disciplína, neklid, podváha, létání v oblacích

Frigidita, impotence, rigidita, emocionální strnulost, strach z potěšení

Slabá vůle, malá sebeúcta, pasivita, netečnost, ustrašenost

ČTVRTÁ ČAKRA

PÁTÁ ČAKRA

ŠESTÁ ČAKRA

SEDMÁ ČAKRA

Anahata

(nezraněný)

Vissudha

(očištění)

Ajna

(vnímat)

Sahasrara

(tisícidílný)

Oblast srdce

Krk

Obočí

Vršek hlavy, kůra mozková

Láska, vztahy

Komunikace

Intuice, imaginace

Pozornost

Sebepřijetí

Sebevyjádření

Sebereflexe

Sebepoznání

Rovnováha, soucit, sebepřijetí, dobré vztahy

Jasná komunikace, kreativita, rezonance

Psychické vnímaní, přesná interpretace, imaginace, jasné vidění

Moudrost, poznání, vědomí, spirituální napojení

Milovat a být milován

Mluvit a být slyšen

Vidět

Vědět

4 až 7 let

7 až 12 let

Dospělost

V průběhu celého života

Sociální identita

Kreativní identita

Archetypální identita

Univerzální identita

Zoufalství

Lež

Iluze

Lpění

Vzduch

Zvuk

Světlo

Myšlenka

Závislost na druhých, nejasné hranice, touha vlastnit, žárlivost

Přílišné mluvení, neschopnost naslouchat, zadrhávání

Bolesti hlavy, noční můry, halucinace, deziluze, potíže se soustředěním

Přílišná intelektuálnost, závislost na spiritualitě, zmatenost, odtažitost

Stydlivost, osamělost, izolovanost, nedostatek empatie, zahořklost, kritičnost

Strach mluvit, slabý cit pro rytmus, ztráta řeči, poruchy řeči

Slabá paměť, špatný zrak, malá představivost, popírání

Problémy s učením, spirituální skepse, omezená přesvědčení, materialismus, apatie

Ve spiritualitě nalézáme vědomí, pozornost a nejvyšší hodnoty, skrze oduševnělost zakoušíme ty nejpříjemnější i ty nejvíce vyčerpávající lidské zkušenosti a emoce. Tyto dva směry tvoří základní puls lidského života a navíc se vzájemně přitahují.

THOMAS MOORE

Jane střídá jednu práci za druhou, nikde nevydrží dost dlouho, aby mohla být povýšena, a trpí negativním vnímáním sebe sama způsobeným nedostatkem úspěchu. Tyto vzorce můžeme vnímat jako vyjádření způsobu, jakým programy čaker spouští naše lidské biopočítače.

Celkem běžné je mít naprosto bezvadný program, ale nevědět, jak ho aktivovat. Lidé, kteří mají problémy s váhou, často přesně vědí, co by měli a neměli jíst, a jak by měli cvičit. Aktivace potřebného programu je však už úplně jiné téma. K aktivaci je potřeba mít dost energie, navíc plynule proudící psychickými kanály těla.

Abychom mohli spustit kterýkoliv z těchto programů, musíme aktivovat naše energetické proudy (viz. obrázek 0.4). Lidská těla jsou vyšší než širší, takže naše hlavní energetické kanály běží vertikálně, zatímco jemnější vlákna míří dalšími směry. Takto jsme napojeni na dva základní póly: zemský pól, se kterým se spojujeme přes naše těla a pól vědomí, který poznáváme skrze naše mysli. Mezi těmito póly probíhá dynamický tok energie, jenž vnímáme jako naši životní sílu.

Vytvoření energetického kontaktu skrze tělo se nazývá uzemnění. Uzemnění vychází z pevného kontaktu se zemí, a to zejména přes chodidla a nohy. Je ukotvené ve smyslech, pocitech, činnosti a ve spolehlivosti materiálního světa. Napojení vzniklé uzemněním nám dává pocit bezpečí, života, usazení v sobě samém a zakořenění v našem prostředí.

Obrázek 0.4. proudy energie

Vědomí oproti tomu proudí skrze prchavou entitu, kterou nazýváme mysl. Obsahuje naše vnitřní pochopení, naši paměť, naše sny a přesvědčení. Také třídí informace získané smysly. Vědomí odpojené od těla je rozptýlené a neurčité, snové a prázdné, ale také je schopné úžasných cest. Naopak když je vědomí napojené na tělo, pak celou naší bytostí proudí dynamický proud energie. V tom případě, se do nás spirituální skutečnosti vtělují, náhle jsou hmatatelné a účinné. Vlastně se tak napojíme na systém čaker, asi tak jako když zapojíme rádio, abychom se mohli vyladit na různé frekvence. Čakry pak představují kanály, vysílající a přijímací informace na různých frekvencích.

Tyto polarity jsou vyjádřeny duší a duchem. Duše v mém pojetí více splývá s tělem, směřuje k formě, oddanosti a pocitům, zatímco ducha si spojuji víc se svobodou a rozšířeným vědomím. Duše je individuální vyjádření ducha a duch je univerzální vyjádření duše. Jsou spolu propojeni a navzájem se obohacují. (Tomuto tématu se budu hlouběji věnovat v sedmé kapitole.)

Osvobození je cesta transcendence. Manifestace je cesta imanence. Obě vedou na stejné místo: k božství.

OSVOBOZENÍ A MANIFESTACE

Sedm vírů čaker je tvořeno kombinacemi dvou aktivních principů: vědomí a hmoty. Můžeme si představit, jak proud vědomí vstupuje do těla přes korunní čakru a plyne směrem dolů. Protože čakry reprezentují prvky, které směrem dolů (od myšlenky k zemi) houstnou, nazývám tento tok směrem dolů proud manifestace. Když myšlenky přeměníme na vizualizace, pak na slova, a nakonec ve formy, zabýváme se procesem manifestace. Vědomí se může manifestovat jen skrze vtělení. To znamená, že aby mohly být aktivovány potřebné programy, musí proud energie běžet skrz tělo/hardware.

Směrem vzhůru, od pevné země k éterickému vědomí, běží proud osvobození. Jak se postupně posouváme po čakrách výš, setkáváme se s menším omezením. Voda je méně definovaná než země, myšlenky jsou méně specifické než slova nebo obrázky. Historicky se o čakrách uvažovalo jako o cestě k osvobození – cestě, která je osvobozena od všech omezení materiálního světa.

Základní premisou této práce je přesvědčení, že lidské bytosti aby mohly být kompletní, potřebují mít oba proudy v rovnováze. Když se nemůžeme osvobodit, nemůžeme se ani měnit, růst nebo překonávat. Stanou se z nás stroje, nevědomě uvězněné v monotónních rutinách, s vědomím ukolébaným nudou až ke spánku. A naopak bez proudu manifestace budeme bez cíle a prázdní – snílci prolétající sice ohromnými sférami, ale také neschopní přistát, plní nápadů, ale bez schopnosti je realizovat nebo dotáhnout. Když však zkombinujeme oba proudy, dostaneme symbiózu kosmických polarit zvanou hieros gamos neboli posvátné manželství. Toto spojení protikladů nám pak poskytuje neomezené možnosti. Je metaforickým zdrojem početí – slova, které odkazuje jak ke zrození myšlenky, tak k počátku života.

Oba tyto směry bohužel ovlivňují negativní zkušenosti. Fyzická bolest, traumata z dětství, sociální postavení, utlačující prostředí nebo činnosti nás oddělují od našich základů a tím i od osvobozujícího proudu, který začíná právě u země. Naše kultura, tak pyšná na filozofii upřednostňující mysl nad hmotou, nás odstřihává od tělesné zkušenosti i od země. Toto separativní vidění popírá naši sexualitu, potlačuje naše smysly, zneužívá životní prostředí a manipuluje s naší silou. Naše zázemí nám dává tvar, bez kterého ztrácíme svoji individualitu.

Archetyp, tak jak ho Jung ustanovil, je podmínkou a zároveň součástí života. Jeho manifestace nemíří jen nahoru do spirituálních výšin náboženství, umění a metafyziky, ale i dolů do temných hlubin organické a anorganické hmoty.

Na druhá straně je naše vědomí znejišťováno nepřesnými informacemi a indoktrinací. Dítě, které se dozvědělo, že nevidělo, co právě vidělo, nebo že nemá cítit to, co cítilo, se naučí nevěřit vlastní zkušenosti. Od těla se pak odpojí vrozené instinkty a vzpomínky a následkem toho může dojít ke vzniku fobií a kompulzivního jednání, kdy tělo plně neodpovídá na záměry vědomé mysli.

Naštěstí se informace a zkušenosti ukládají v obou stavech vědomí, ve fyzickém i v mentálním. I když je kontakt s jednou stranou přerušen, může být informace často získána ze strany druhé. Naše těla mohou obnovit vzpomínky, které naše mysli zapomněly. Někomu se třeba mohou vynořit vzpomínky na incest během cvičení nebo sexuální aktivity. Vstup vědomí do našich základů aktivuje různé vzpomínky a zkušenosti, které odhalí lži a mýlky vytěsněné pamětí a umrtvující vědomí.

Stejně tak se do těla může vrátit prožitek, když se budeme soustředit na určitý mentální materiál – prvky ze snů, postavy z románu nebo výjevy z obrazů. Často pozoruji, že když klient nebo přítel hovoří o něčem, co je pro ně životně důležité, pocítí přitom silné proudění energie a oživí se jim ty části těla, které předtím byly umrtvené. I tohle vede k hlubokým vhledům.

Uzdravení je možné díky propojení mysli, těla a energie. Nestačí však jen pochopit, co se děje, pokud nedojde i k činům, a ani nepomůže směrovat energii, bude-li chybět porozumění. Potřebná změna se může uskutečnit jen díky propojení obou těchto proudů.

Veškerý život je založen na principu braní a dávání. Obě tyto činnosti představují esenciální složky v otevřených systémech, ve spojení se světem i v osobním vývoji jedince. Když budou tyto dvě složky v nerovnováze, systém bude buď přesycený, nebo prázdný a nebude dál fungovat.

VNÍMÁNÍ A VYJÁDŘENÍ

Každou čakrou směrem ven a dovnitř prochází také dva horizontální proudy – proud vnímání a proud vyjádření. Vertikální proudy propojujeme proto, abychom se mohli na úrovni jednotlivých čaker vyjádřit. Například řeč pronášená skrze moji krční čakru je směsí myšlenek, vůle a dechu. Moje láska je směs pocitů a porozumění. Stejně tak informace, které přijímáme skrze horizontální proudy, vstupují do systému a proudí čakrami směrem nahoru a dolů. Tak třeba vizuálně získaný vhled může uvolnit něco v těle nebo změnit mé myšlení.

Zablokovaná čakra může roztříštit vnímání a vyjádření. Když si představíme čakry jako otvory ve flétně, pochopíme, že musíme být schopni zavřít a otevřít každou z nich, abychom mohli hrát v celém rozsahu. Tato kniha se zabývá tím, jak toho dosáhnout.

ZABLOKOVANÉ ČAKRY

Všichni jsme někdy zažili chvíle, kdy se zdálo, že energie našim tělem prostě neproudí. Běžné bloky se dají přiřadit k funkcím jednotlivých čaker. Například, pokud máme potíže s komunikací, máme zablokovanou pátou čakru. Když žijeme ve strachu a ponížení, máme blok na čakře síly. A pokud máme neustálé potíže s fyzickým zdravím nebo s penězi, tak máme zablokovanou první čakru.

Blok se vytvoří, když se v určitém poli setkají dvě síly rovnocenné intenzity, avšak protichůdného směru. My nemůžeme ani jednu z těch sil vyrušit. Můžeme je však integrovat.

Co blokuje čakry? K blokům přispívají traumata z dětství, kulturní podmínky, omezený myšlenkový systém, vyčerpávající nebo jinak nevhodné návyky, psychická a emocionální zranění, nebo i jen nedostatek pozornosti. Život nás těžkostmi nešetří, a tak si vytváříme strategie jeho zvládání. Pokud potíže trvají, ze strategií zvládání se stanou chronické vzorce, ukotvené v těle a v duši jako obranné mechanismy.

Není vývoje bez přijímání a opouštění, není transformace, vstřebávání a ukládání bez pádů a vzletů.

NEI CHING

Obranné mechanismy mohou vytvořit ztuhnutí ve svalech omezující volný průtok energie, a to i když už skutečná hrozba zmizela. Toto chronické napětí se nazývá tělesný krunýř. Ovlivňuje držení těla, dýchání, zažívání, emocionální rozpoložení, i vnímání, schopnost interpretace i způsoby myšlení – to všechno pak udržuje nevhodný vzorec dál.

Tak jako kámen v korytu zachytává klacíky a lístky, tak i každý blok s přibývajícím časem nabývá na vážnosti. To, co bylo malým strachem, může narůst do plně rozvinuté fobie, která člověku dost omezuje život. Opakovaný vztek může osobu odstřihnout od přátel a tato izolace může vyústit v depresi a ještě větší vztek. Přílišné lpění ve vztazích vede k opuštěnosti, což ještě zvýší potřebu lpět.

A navíc každý blok v jednotlivých čakrách má vliv na proudění čtyř základních kanálů. Může se nám stát, že nedokážeme proud osvobození „dostat od země“ a jen se stále dokola plácáme v otázkách týkajících se přežití. Anebo se nám nedaří uzemnit proud manifestace a jsme zaplaveni myšlenkami, ale neschopni napojení na skutečný svět. Pokud nedokážeme přijímat určitý druh energie (jako lásku nebo nové informace), čakry začnou ochabovat a jejich fungování se omezuje. Pokud nedokážeme vyjádřit energii, přestáváme se vyvíjet a stává se z nás uzavřený systém.

Ve všech těchto případech jsme buď nekompletní, nebo je naše životní zkušenost značně nevyvážená. Z tohoto důvodu je dobré své bloky identifikovat, rozpoznat jejich zdroj a význam a najít prostředky k uzdravení.

Odblokování čakry vyžaduje uchopení problému na více úrovních:

1. Pochopit dynamiku dané čakry. To znamená nastudovat podstatu jednotlivých čaker a zároveň i to, jak fungují jako celek. Díky tomu pak víme, čeho se čakra snaží dosáhnout a jak se chová, když je dobře vyladěná.

2. Prozkoumat osobní historii ve vztahu k čakrám. Každá z čaker má své vývojové fáze, jejichž fungování ovlivňují traumata a zneužití. Pochopení osobního nastavení v každé jednotlivé fázi, nám poskytne cenné informace o povaze problému.

3. Pracovat se cvičeními a léčivými postupy. Jelikož jsou čakry manifestované tělesně, s otevřením konkrétních částí těla mohou pomoci tělesná cvičení. Na změnu vyladění čakry mají vliv i meditace, úkoly ve skutečném světě a vizualizační techniky.

4. Vyvážit přebytek a nedostatek. Pokud čakru blokuje chronické lpění, naučíme se pouštět. Pokud ji blokuje věčné vyhýbání se, naučíme se zaměřit na tento problém, jak na úrovni těla, tak i na úrovni celého života.

Ne všechny bloky jsou stejné povahy, dokonce ani v rámci jedné čakry. Různé bloky vyžadují různé způsoby léčení. Níže si vysvětlíme podstatný rozdíl mezi dvěma základními typy nerovnováhy v čakrách. V následující kapitole rozebereme, co způsobuje bloky v jednotlivých oblastech a zanalyzujeme povahu jejich projevů.

PŘEBYTEK A NEDOSTATEK ENERGIE

Mnoho životních problémů pramení z toho, že máme něčeho příliš málo nebo příliš moc. Naše životy trávíme hledáním rovnováhy.

Způsoby, jak jedinci nakládají se stresem, negativními zkušenostmi nebo traumaty, se dají rozdělit do dvou kategorií: zvýším energii a pokusím se se stresem bojovat nebo naopak energii snížím a odtáhnu se od situace. Tak se strategie dělí na ty založené na nadbytku energie a ty založené na nedostatku energie. Když se podíváte na tělo a zvyky jednotlivce, celkem snadno zjistíte, kterým směrem se vydal. Má zpevněné tělo až na úroveň chronické bolesti? Snadno se rozčílí? Je posedlý detaily a přílišnou organizací? Pokud ano, pak je to osoba celkově přepjatá a s nadbytkem energie. Naopak ti, kteří mají tendenci ze situací unikat, bývají nespolehliví, nepřesní, proměnliví, s povolenými svaly, těstovití, rozbředlí, jsou s velkou pravděpodobností energeticky podhodnocení a trpící nedostatkem energie. Somatický terapeut Stanley Kelemam to popisuje takto:

Přepjatá reakce zesiluje a zatvrzuje membrány, tak aby se skrze nic nedostalo, ani směrem ven ani směrem dovnitř. Podhodnocené struktury obsahují nezpevněné membrány, následkem jejichž poréznosti svět přehlcuje osobu anebo osoba příliš prosakuje do světa.4

Také můžeme tento vzorec označit jako „vyhýbání se“ versus „přehnaná kompenzace“. Vyhýbání se vede k nedostatku aktivity v čakrách a přehnaná kompenzace k přebytku aktivity v čakrách. Když někdo kvůli vlastní nejistotě šikanuje jiné, projevuje se tak přebytek v třetí čakře. Vystrašená osoba, která neustále hovoří, bude mít přepjatou pátou čakru. Osoba s velkou nadváhou může mít přepjatou první čakru, protože se svou nadváhou snaží cítit chráněná a uzemněná. Přepjaté čakry tak kompenzují ztrátu nebo poškození, soustředí se ovšem příliš na daný problém – obvykle nefunkčním způsobem, který ztrátu neuzdraví.

Vyhýbavá reakce se objeví, když jedinec není dostatečně rozvinutý v určité oblasti a tak se vyhýbá situacím, které by se této oblasti mohly dotýkat. Jedinec, který zažil fyzické trauma v raném věku, se může odpojit od svého těla a mít problémy se zapojením do reálného světa. Osoba, která se cítí bezmocná, se bude za každou cenu snažit vyhnout konfliktu. Pokud někdo vyrostl v izolaci a neměl dostatek pozornosti, neměl se kde naučit, jak fungují vztahy. Bude tedy mít zablokovanou srdeční čakru a bude společensky odtažitý.

Přebujelé čakry jsou příliš zmatené na to, aby mohly fungovat normálně. Podobají se dopravní zácpě, čakru blokuje přílišná aktivita, energie houstne a stagnuje. Podvyživená čakra energii naopak omezuje a zůstává tak stažená, prázdná a nevyužitelná.

Během života se vyvíjíme a v průběhu různých fázích jsme náchylní k přebytku nebo nedostatku energie v různých oblastech. Pokud osoba trpí nedostatkem energie v první čakře, je značně pravděpodobné, že vyšší čakry budou vyživené přehnaně. Kdo příliš lpí na moci nad ostatními, bude mít problémy ve vztazích. Je dokonce možné trpět nedostatkem i přebytkem zároveň v rámci jedné čakry. Například vysoce emotivní, ale sexuálně frigidní osoba, projevuje příznaky zároveň přebytku i nedostatku aktivity v druhé čakře.

Příliš vyživené a podvyživené čakry mají něco společného. Obě představují následky strategií nakládání se stresem, traumatem nebo nepříjemnými okolnostmi. Obě zabraňují toku energie systémem a blokují plynulý tok proudu osvobození a proudu manifestace. Oba problémy mohou vyústit v dysfunkční jednání a zdravotní problémy.

Uzdravení této nerovnováhy je teoreticky velmi snadné. Nadměrně vyživená čakra potřebuje ubrat energii a podvyživená čakra potřebuje dodat energii. Nicméně není snadné otevřít čakru, která byla uzavřená po čtyřicet let, nebo pomoci osobě s nadbytečnou energií, aby ji uvolnila. A k tomu je zde mnoho jemných nuancí, které vytváří výjimky. Například pokud někdo příliš mluví, aby vybil energii, nepomůže mu rada, aby mluvil ještě víc. Namísto toho je potřeba posílit místa nedostatku, jako je třeba slabé napojení na zem nebo emoční otupělost. Nadměrně vyživená čakra totiž může podporovat ty nedostatečně vyživované. Pokud je někdo dobrý ve vizualizacích, může tuto schopnost využít k vizualizování (a vytvoření) zdravějšího těla. Pokud posilujeme podvyživenou čakru, může být užitečné zaměřit se i na čakru pod ní. Pocit síly (třetí čakra) se zvýší, když jsme dobře uzemnění (první čakra). Dobré vztahy (čtvrtá čakra) vyžadují emocionální senzitivitu (druhá čakra). Člověk tyto jemnosti nahlédne během dlouhodobé práce.

Půvab systému čaker tkví v jeho vícerozměrnosti. Nerovnováhy se dají odhalit verbálně skrze rozhovor, fyzicky skrze práci s tělem a pohyb, spirituálně skrze meditaci, emocionálně skrze analyzování pocitů, vizuálně skrze obrazy, aurálně skrze zvuky a mohou být upřesňovány skrze úkoly z vnějšího světa, které posilují určité oblasti našich životů.

Charakter poskytuje prostor pro setkávání duše a těla… Charakter představuje způsob péče o sebe formou ukvapeného, rigidního řešení, které je vynucené naším pocitem nestability, aby nám pomohlo zachovat neporušenou představu o sobě.

JOHN CONGER

Charakterový krunýř

Když se přebytek a nedostatek energie stanou součástí vzorců, na kterých chronicky lpíme, stane se z nich charakterový krunýř. Tento termín z bioenergetiky popisuje typy strategií nakládání se situacemi a jejich chronické vzorce otištěné do držení těla a tělesných tkání. Charakterový krunýř se obvykle vytvoří z obtíží zažívaných v jednotlivých vývojových fázích. Naše způsoby jednání se stanou obranou „natvrdo vpletenou“ do systému v průběhu jeho vývoje, mimo hranice vědomé pozornosti. Nejsou tedy tím, co se rozhodneme dělat, ale spíše chybnými programy, které běží automaticky.

Charakterová sktruktura představuje celkové vzorce vytváření tělesného krunýře. Alexander Lowen popisuje šest základních charakterových struktur, s jejich charakteristickými odlišnostmi, na základě průkopnické práce Wilhelma Reicha.5 Většina lidí vykazuje znaky alespoň jednoho z těchto šesti typů, s překryvy a přesahy do typů dalších. Tak můžeme například pracovat s jednom vrstvou charakterové struktury, abychom pod ní našli vrstvu další, nebo mohou být struktury aktivovány různými životními situacemi, například ztráta milované osoby může aktivovat „orální“ problémy nebo nároky vysoké školy mohou povzbudit naši potřebu něco dokazovat. Pochopení problematiky charakterových krunýřů je užitečné pro práci s tělem a myslí a přímo odpovídá tomu, jak je energie rozdělená mezi jednotlivými čakrami.

Lowen dal svým šesti charakterovým strukturám jména, některá z nich mohou znít docela patologicky. Předpokládám, že tyto struktury všichni dobře známe, a i z toho důvodu dávám přednost méně urážlivým označením. Následuje stručný popis, za použití obou názvů, podrobněji budou rozebrány v odpovídajících kapitolách.

Charakter je skořápka, za kterou se schovává energie, je to náš dům, jenže když rosteme, skořápka nám začíná být malá.

JOHN CONGER

Schizoidní/kreativní typ

Lowen pojmenoval tuto strukturu Schizoidní, protože je pro ni charakteristické oddělení těla a ducha související s odcizením od první čakry. Lidé s touto strukturou jsou vysoce kreativní a inteligentní, jejich vyšší čakry jsou vyvinuté až příliš. Jejich potíže se točí kolem tématu práva na existenci, budeme se jimi zabývat v kapitole o první čakře.

Orální typ/milenec

Orální strukturou se budeme zabývat v druhé kapitole, protože souvisí s deprivací v období závislosti na péči/výživě, a tak se týká témat první a druhé čakry. Jelikož jsou Orální typy hodně zaměřené na emocionální splynutí a dávání, bývají označováni i jako Milenci.

Masochista/trpitel

Masochistická struktura souvisí s třetí čakrou a orientací na vůli. Masochisté jsou okradeni o autonomii, a tak drží všechno uvnitř v problematickém vzorci potěšení a vydržení, svoji blokovanou energii pak obrací dovnitř proti Sobě. Bývají stateční a oddaní, obtíže dokáží vydržet s lehkostí, jejich shovívavější označení může být Trpitelé.

Rigidní typ/šampión

Hluboce zranění nedostatkem uznání, příslušníci tohoto typu obrátili svoji energii na dosahování výsledků. Jsou vysoce výkonní, ale často mají strach ze vztahů, závazků a pocitů intimity. Šampióni jsou rozebíráni v kapitole o čtvrté čakře.

Hysterický typ

Tato struktura je variací na Rigidní typ / Šampióna a vyskytuje se častěji u žen, neboť naše kultura jim povoluje být více emocionální. Vzorce a zranění jsou podobná jako u Šampióna, ale tento typ napřed drží emoce na uzdě, aby pak vybuchly s intenzitou, která dává vzorci jeho jméno.

Psychopat/útočník-obránce

Psychopatická struktura se také váže ke třetí čakře, ale ve výsledku je spíš přebujelá než nedovyživená. Tento typ zajímá získávání převahy, nazývá se také Útočník-Obránce, protože brání slabé a útočí na silné. Protože tento vzorec převádí energii nahoru do těla, hlavně do oblasti krku a ramen, proberu Útočníka v kapitole věnované páté čakře.

Na obrázku 0.5 vidíme různé tělesné typy. Obrázek 0.6 obsahuje přehled jejich vlastností. Další tabulky pak obsahují podrobnější informace ohledně vztahu přebytku a nedostatku u všech sedmi čaker.

Obrázek 0.5. typologie tělesných krunýřů

Obrázek 0.6. pět charakterových struktur

NÁZEV PODLE LOWENA

SCHIZOIDNÍ TYP

ORÁLNÍ TYP

Alternativní název

Kreativní typ

Milenec

Věk, kdy došlo k deprivaci

Děloha až 6 měsíců

6 měsíců až 2,5 roku

Vzorec držení

Držet pohromadě

Udržet
(Lpění)

Strach

Rozpadnout se,
zbláznit se

Být opuštěný,
odmítnutý

Pochybnosti

Právo na existenci

Právo na vlastnictví

Iluze

Moje mysl
je moje tělo.

Nezvládnu to sám.
Láska všechno vyřeší.

Rodič

Naštvaný, vyděšený

Deprivující

Osobnostní
symptomy

Nedostatečné vnímání sebe samého

Depresivní, potřebný, závislý

Oči

Prázdné, fixované, vyděšené

Prosebné, štěněcí

Pozitivní aspekty

Vysoce kreativní

Milující

Tělesné příznaky

Napětí v kloubech, sevřenost, výkyvy

Propadlá hruď,
tlustý nebo příliš hubený, bledý, měkký

Nejvíce dotčené čakry

Nedostatek
energie v první

Přebytek energie
v druhé,

přebytek energie
ve čtvrté

MASOCHISTA

RIGIDNÍ TYP

PSYCHOPAT

Trpitel

Šampión

Útočník-Obránce

1,5 až 3 roky

3,5 až 5 let

2,5 až 4 roky

Držet vevnitř

Držet se zpátky

Držet nahoře

Ponížení, vystavení všanc

Ubránit se (pocitům)

Submisivita
(vůči druhému)

Právo jednat (autonomie)

Právo chtít, právo cítit

Právo být volný,
právo milovat

Chci tě potěšit.

Výkon je nadevše.

Všechno je otázka vůle.

Dotěrný, autoritativní

Sexuálně odmítavý, chladný

Jeden rodič svůdný,
druhý autoritativní

Cítí se zaseklý, náladový

Agresivní, domýšlivý, soutěživý

Hlad po moci, tvrdohlavost, zatvrzelost

Trpící, zmatené

Jiskřivé, jasné, přítomné

Působivé

Pevný, trpělivý, diplomatický

Dosahuje výsledků, funguje velmi efektivně

Nedá se snadno ovlivnit, milý k outsiderům

Stažený, pevně stažený zadek, trhavé pohyby

Hlava vzhůru, uzavřené srdce, aktivní pánev, zablokovaný střed

Atraktivní, vychýlený směrem vzhůru,
volná pánev

Zablokovaná třetí

Nedostatek energie v druhé

Přebytek energie v třetí, silná pátá

Obrázek 0.7. sedm práv

Sedm práv

Každá z čaker reflektuje základní, neodcizitelné právo, viz obrázek 0.7. Čakry blokuje ztráta těchto práv. Znovunabytí práva je nezbytnou součástí procesu uzdravení čakry.

Nejrychlejší cesta jak omezit božské v nás, je sebrat mu jeho základní práva.

První čakra: Právo být tady. Abychom mohli být pevní v první čakře, musíme mít instinktivní pocit, že máme právo na existenci. Během mých seminářů se ukazuje, že většina lidí má problém s tímto právem, i když se zdá být samozřejmé. Bez práva na existenci se těžko obhajují další práva. Máme právo tu zabírat místo? Máme právo na utvoření individuality? Právo na existenci je podmínkou pro přežití a pro pocit bezpečí.

Následným je právo mít, zejména mít to, co nám umožňuje přežití. Sice jsem uchopil své právo být tady, ale stále si nedokážu dovolit mít věci jako čas pro sebe, potěšení, peníze, majetek, lásku nebo chválu. Nebýt schopný něco mít je jako vlastnit knihovnu bez polic. Když v systému není místo, kde skladovat věci, a neprobíhají žádné procesy, aby se vytvořilo, dostaneme se do neustálého stavu deprivace – i když je nám nabízena pomoc.

Nechtěné dítěte pochybuje o svém právu být tady a teď a později v životě může mít potíže s obstaráváním nezbytných věcí. Když nám někdo odpírá jídlo, oblečení, přístřešek, teplo, lékařskou péči nebo zdravé prostředí, omezuje tím naše právo na ně. Pak se nám omezení tohoto práva může opakovaně vracet dál v životě. Právo mít předpokládá schopnost obsáhnout, udržet, ponechat si a projevit se – všechny aspekty zdravé první čakry.

Druhá čakra: Právo cítit. Kultura, která se chová nepřívětivě k projevům emocí a citlivost považuje za slabost, porušuje naše základní právo na pocity. „Nemáš nárok být naštvaný.“ „Jak se opovažuješ vyjadřovat své emoce takhle? Měl by ses stydět!“ „Kluci nepláčou.“ Tyto útoky napadají naše právo cítit. Cítěním získáváme informace, zda je nám dobře. Když se právo na pocity zneváží, přestaneme být v kontaktu sami se sebou, jsme ochromení a vnitřně odpojení. Navazujícím právem je právo chtít, protože když nemůžeme cítit, je těžké vědět, co chceme. S právem cítit pak důvěrně souvisí i právo užívat si zdravou sexualitu.

Třetí čakra: Právo jednat. Kultury s přísně definovanými vzorci chování narušují právo jednat, přičemž k tomu využívají strach z potrestání a přinucení ke slepé poslušnosti. Většina lidí tak chodí vyšlapanými cestičkami, bojí se změny, bojí se svobody. Když omezíme právo jednat, sníží se i vůle, spontaneita a vitalita. To neznamená, že by třetí čakra profitovala z nesmyslných nebo rozmarných činů, ale spíš si to vykládejme tak, že potřebujeme svobodu, aby se mohla rozvinout vnitřní autorita. Navazující právo je právo na svobodu.

Čtvrtá čakra: Právo milovat a být milován. V rodině může být toto právo narušeno, když rodiče nedokáží své dítě milovat a přiměřeně se o něj starat. Kulturně se narušení projevuje v předsudcích vůči mužům milujícím muže a ženám milujícím ženy. Právo na lásku dále omezují rasové rozepře, kulturní předsudky, války a všechny síly vnášející nepřátelství mezi skupiny, což může být nízké sebevědomí, slabá vůle, neschopnost cítit nebo komunikovat. Protože se jedná o čakru přesně uprostřed mezi ostatními šesti, je právo milovat narušeno vždy, když je narušeno nebo ztraceno některé z dalších práv.

Pátá čakra: Právo mluvit a slyšet pravdu. Toto právo se naruší, když v rámci vlastní rodiny nemůžeme říkat pravdu. „Tohle vůbec neříkej, chlapečku!“ „O tom se v naší rodině nemluví.“ Patří sem ale i situace, kdy nám nikdo nenaslouchá, rodinná tajemství a neupřímné jednání ze strany druhých. Naše právo na pravdu je zneužito také v případech, kdy nám rodiče, kultura nebo vláda lžou. Pokud chceme toto právo znovu získat, musíme se naučit přímé komunikaci.

Šestá čakra: Právo vidět. Toto právo je narušeno, když někdo popře, že to, co jsme viděli, je skutečné, když jsou před námi záměrně skrývány nebo dokonce popírány některé skutečnosti (jako třeba to, že rodiče pijí), anebo když je šíře našeho vidění omezena. Spatří-li děti věci, které jsou za horizontem jejich chápání, nebo jsou-li často vystaveny násilným či agresivním scénám, začnou popírat svoji schopnost vidět. To může ovlivnit jak fyzický zrak, tak jemnější psychické vjemy.

Sedmá čakra: Právo vědět. Zahrnuje i právo na přesné informace, právo na pravdu, právo na vědění a právo mít povědomí o tom, co se zrovna děje. Důležitou součástí vědění je samozřejmě vzdělání. Neméně důležité pak je právo na spiritualitu – právo na duchovní napojení takovým způsobem, který nám nejvíc vyhovuje. Vnucovaná spirituální dogmata porušují osobní a spirituální práva sedmé čakry. Odpírání přístupu k informacím a ke vzdělání také uzavírá přirozený tok sedmé čakry.

Obrázek 0.8. identity

Sedm identit

Identita je neustále se proměňující a rozpínající se manifestace ducha. Bez ní by naše síla byla příliš rozptýlená, ale naopak pokud k ní příliš přilneme, bude nás to omezovat.

Pokud naše práva nebyla nikým omezena, anebo pokud jsme dokázali je obnovit, jsme na nejlepší cestě přijmout všech sedm základních identit čaker, z nichž každá staví na té předchozí a vytváří tak neustále se rozšiřující vzorec uvnitř většího systému. Předtím než se zaměříme na jednotlivé identity, je však vhodné se na chvíli zastavit nad tím, co to identita vlastně je, neboť se jedná o mírně problematický, nicméně velmi důležitý koncept, a to jak v psychologii, tak ve spiritualitě.

Identita nám přináší smysl. Smysl neustále hledáme, protože nám radí, jak fungovat. Když rozpoznáme dešťové mraky, víme, že je potřeba zavřít okýnka v autě. Když jsme jakýmkoliv způsobem nemocní, chceme rozpoznat příčinu.

Každá z čaker je přiřazena k určité identitě, která se v průběhu zrání postupně rozvíjí. Každá identita obsahuje identity předchozích fází. Jedním z klíčů k rozšíření módu vědomí od jedné čakry ke druhé je rozšiřování smyslu pro identitu.

Identity si můžeme představit jako metaforické vrstvy oděvu, jako způsoby pokrytí esenciální duše pod nimi. Není problém mít šaty – pro různé příležitosti potřebujeme různé oblečení, od džín přes smoking po sexy prádlo. Problém je, když si začneme myslet, že jsme naše šaty, a tuhle představu nikdy nesvlékáme.

Když s těmito oblékanými identitami natolik splyneme, že je začneme zaměňovat za Já pod nimi, tak jsme na určité úrovni zamrzli. Zaměnili jsme oblečení za sebe samé – a nechceme ho sundat, protože se bojíme nahoty pod ním. Na druhou stranu pokud se nedokážeme se svým oblečením ztotožnit, máme ještě na čem pracovat. Pracovní pohovory ve špinavých džínách nebo zahradničení ve smokingu není to pravé – když to nevidíme, dokládá to naši omezenost.

Identity čaker (obrázek 0.8) mohou být pozitivní nebo negativní, osvobozující nebo omezující. Jsou zároveň skutečné a imaginární. Jsou skutečné, protože jsou naší skutečnou součástí, ale přitom jsou i imaginární, protože samy o sobě nejsou celkem.

První čakra: První úroveň identity je fyzická identita a jejím úkolem je sebezáchova. Tady se učíme identifikovat se s vlastním tělem – když je tělo hladové, jsem hladový i já, když ho něco bolí, bolí to i mne. Tělo obklopuje neviditelnou duši a dává jí tvar a výraz. Pokud se s tělem identifikujeme, identifikujeme se s výrazem duše v tělesné formě a stejně tak i s jeho fyzickými kvalitami muž, žena, mladý, starý, tlustý, hubený, zdravý nebo nemocný.

Fyzická identifikace je nezbytná pro fungování ve fyzickém světě. Když si neuvědomím, že nemůžu zvednout stokilový balík papíru, můžu si docela dobře poranit záda. Když nepoznám, že mám hlad, nebo že potřebuji odpočívat, můžu si za chvíli vážně zničit zdraví. Fungovat bez této identity znamená oddělit se od těla a odpojit se od fyzického světa.

Druhá čakra: Pod povrchem těla vřou emoce. Emoce představují šaty pro naše pocity. Když prožíváme nějakou silnou emoci, cítíme se živoucí a často se s prožívaným pocitem identifikujeme. Tuto identifikaci provádíme i v jazyce, když říkáme: jsem naštvaný, jsem vyděšený. (V některých jazycích se dá říct i: mám vztek, mám strach.) Identita nám říká: cítím, proto jsem, a cokoliv, co cítím, to jsem já. Někteří lidí své Já primárně identifikují právě přes emoce.

Druhá čakra stojí za naší emocionální identitou a jejím úkolem je sebeuspokojení. Emoce vychází z naší fyzické identity a přitom jí přidávají ještě další rozměr. Musíme cítit vlastní tělo, abychom zvládali emoce a naučili se interpretovat jejich zprávy. Emocionální identita rozšiřuje zkušenost těla a dává mu rozměr a texturu, napojuje nás na tok světa.

Třetí čakra: Ve třetí čakře se identifikujeme s vůlí, chováním a jednáním. Tady si uvědomíme, že jsme samostatná jednotka obdařená silou rozhodovat a nést následky. Je to ego identita orientovaná směrem k sebedefinování.6 Tento typ identifikace říká: „Jsem to, co dělám.“ Když děláme něco dobře nebo se nám povede něco hodně těžkého, máme ze sebe dobrý pocit. Když uděláme chybu nebo se nám něco nepovede, přijde nám, že jsme špatní. Myslíme si, že to, co děláme, je vyjádřením toho, kdo jsme. Ego identita vychází z fyzické a emocionální identity a dá se brát jako vnitřní vykonavatel, který vykonává naše záměry. Tato identita je nejčastěji zkoušená. Nesmíme ale zapomínat, že je jen středním manažerem.

Čtvrtá čakra: Ve čtvrté čakře si vytváříme sociální identitu, také nazývanou persona. Persona je osobnost vytvořená pro interakci s druhými – je to část nás samých, které ego dovolilo pozvednout se nad povrch a oddělit se od stínu. Naše sociální identita může být oddaný pomocník, svůdný milenec, těšitel nebo bavič. V rodině na sebe můžeme vzít roli ztraceného dítěte, hrdiny, hodné holčičky nebo rebela. Náš koncept sebe samých je v počátku založen na tom, jak na nás reagují ostatní – jestli jsme populární nebo na okraji, zbožňovaní nebo kritizovaní, milovaní nebo odmítaní – své Já rozpoznáváme primárně přes vztahy s ostatními. Jak dospíváme, naše identita se proměňuje, aby do sebe zahrnula i to, jak vnímáme naši roli v pomoci ostatním a jak jsme se naučili dávat a zahrnovat svět mimo naše na ego orientované Já. To tvoří základ našeho sebepřijetí.

Sociální identita má ve svém základu ego, přitom ale neustále přesahuje za sféru sebestředných potřeb k pomoci a pozornosti k ostatním. Když přesáhnu svoji ego identitu a budu se více starat o ostatní, moje sociální identita se zvýší. Přesto způsob, jak se prezentuji druhým, závisí z velké části na podpůrné síle mého ega.

Základní hypotéza o lidské duši…je ta, že se vzorec celistvosti dá popsat pouze symbolicky.

EDWARD WHITMONT

Pátá čakra: Pátá čakra je centrem kreativní identity. Tady se utváří naše sebevyjádření – co říkáme a co vytváříme. Napřed se identifikujeme se světem přes naše závazky. Zavázala jsem se k manželství a tento závazek ze mě činí manželku. Slíbila jsem napsat knihu a tento závazek ze mě činí spisovatelku. V rámci této identity na sebe bereme zodpovědnost za naše slova tím, že je přeměníme v akce. Skrze kreativitu se identifikujeme jako umělci, učitelé, podnikatelé, politici, matky a otcové. (Anebo se můžeme identifikovat skrze naše chyby a selhání.) Tato kreativní identita expanduje směrem ven, skrze svoji schopnost přispívat a vracet většímu systému.

Pokud jsme na této úrovni dostatečně zralí, můžeme se začít identifikovat s většími možnostmi a brát inspiraci z velkých výtvorů civilizace, z inspirujících činů hrdinů a světců, básníků a malířů. Když se náš záběr rozšíří do kreativního proudu ve světě kolem nás, nalezneme svoji cestu. Naše cesta je realizací našeho osobního přínosu většímu systému. Ideálně vede naše cesta k neutuchajícímu růstu vědomí a případné transcendenci osobního Já do transpersonálního Já. Jeho základem je zdravé ego, sociální sebevědomí a schopnost soucitu s druhými.

Šestá čakra: V šesté čakře se dostáváme k archetypální identitě, která přeměňuje individuální Já v něco transpersonálního. Náš osobní příběh je nyní čten jako součást většího příběhu. Pokud nás trápila špatná mateřská péče, protože ani našim matkám se lepší nedostalo, neseme na svých bedrech degradaci Božské Matky – ztrátu archetypální Matky. Síla, která našim matkám chyběla, je ta stejná síla, která byla ženám brána po tisíciletí, a tak byla odnímána přímo samotnému archetypu. Ti, kdo trpí kvůli vzdáleným otcům, jsou součástí příběhu industriální revoluce, kdy byli muži zbaveni své síly a odtrženi od rodin, a také součástí archetypu vzdáleného Otce-Boha.

Pochopení sebe samých můžeme zlepšit, pokud najdeme svá životní témata zrcadlená v pohádkách, mytologii, filmech a novinových článcích. Můžeme tak zažít sebereflexi ve větším systému. Pochopíme, že jsme postavy mnohem většího dramatu a že stoupáme a klesáme na vlnách kulturního přílivu a odlivu. Když dozrajeme na této úrovni, necháváme k sobě vědomě promlouvat evoluci archetypálních symbolů. Když se vydáme na cestu ochrany pralesů, děláme víc, než jenom zachraňujeme stromy – podílíme se na větším archetypálním projektu.

Sedmá čakra: V korunní čakře se dostáváme k poslední a nejvyšší identitě: univerzální identitě. Čím více naše vědomí expanduje, tím více se rozšiřuje naše identita. Když si uvědomíme úžasný rozsah vesmíru, dostaneme příležitost přesáhnout náš malý, omezený svět a ztotožnit se s celým vesmírem. Toto je běžné téma mystických zkušeností, kdy identifikace se stavy menšího ega umožní poznání jednotné identity s celým životem a s veškerým stvořením. Ve Východní filozofii je na tom založeno opravdové sebepoznání – poznání božského v nás.

Úrovně čaker se pohybují od výlučně individuálních identit – tak jedinečných a jednotlivých jako jsou naše těla – k univerzálnímu souladu. Na vnějším kraji korunní čakry je individualita překonána a absorbována do většího pole božského. Jak říká buddhistická maxima Tat Tvam Asi: To jsi ty. Smyslem korunní čakry, meditace a vlastně všech spirituálních praktik je dostat se za sepětí s naší menší identitou a dosáhnout realizace univerzální identity. To nepopírá realitu našich menších identit, jen to znamená, že je dokážeme vidět jako část jednotného a integrovaného celku.

Každá identita je nejdůležitější ve chvíli, kdy je na ni soustředěn náš vývojový proces. Jako v Maslowově hierarchii lidských potřeb, musíme napřed upevnit naše identity na nižších úrovních, abychom se mohli věnovat identitám vyšším, i když čas od času můžeme chytit záblesky mimo dané pořadí. Když zažíváme vyšší a více obsažné identity, naše nižší identity sklouznou do příhodné perspektivy – nijak tím neztratí na své důležitosti, ale zároveň zaujmou své místo tak, aby podporovaly větší a mocnější celek.

Podvědomí není od přirozenosti jen ďábelské, je i zdrojem nejvyššího dobra; není jen temné, ale i světlé, není jen bestiální, zpola lidské a démonické, ale i nadlidské, duchovní a v klasickém slova smyslu „božské“.

C. G. JUNG

Démoni čaker

Každá z čaker má svého specifického démona, který narušuje její zdraví a rozkládá její identitu. Slovo démon nepoužívám k označení nějaké ďábelské bytosti, ale jako druh označení protisíly, která je zdánlivě v protisměru proti působení čakry. Důvod, proč používám slovo „zdánlivě“, je ten, že démoni nás mají něco naučit. Protisíla ve výsledku vede k posílení svého protikladu. Přítomnost démona sice zabraňuje čakře v jejím působení, ale zároveň nás nutí zaměřit tím směrem pozornost a pokusit se něco zlepšit.

Obrázek 0.9. čakry a jejich démoni

Dokud si je neuvědomíme, démoni nám budou bránit v pohybu vpřed. Zafixují naši energii na určité úrovni čakry, omezí naše aktivity i výraz, zablokují výsledky. Pokud démona rozpoznáme a pochopíme důvod, proč se tu objevil, lépe porozumíme sami sobě. Například díky poznání, že máme strach, mu můžeme lépe čelit a pochopit jeho příčiny, dokonce se díky němu můžeme stát sebevědomější. Poznání zoufalství umožňuje uzdravení a díky němu se do srdce dostane víc světla.

Démony probereme podrobně v souvislosti s každou jednotlivou čakrou. Následuje stručný popis každého z nich, představující úvodní přehled celého jejich rozsahu (viz. obrázek 0.9).

Démonem první čakry je strach. Strach narůstá, pokud něco ohrožuje naše přežití. Brání nám cítit se bezpečně, zacíleně a klidně. Nabudí nás k zvýšené ostražitosti a nažene energii do horních čaker.

Démonem druhé čakry je vina. Vina zpochybňuje přirozené proudění emocí a sexuální energie skrze tělo, brání nám vyjádřit se, utlumuje emocionální a sexuální spojení s druhými.

Démonem třetí čakry je stud. Stud podrývá sebedůvěru, osobní sílu, spontaneitu a radost. Stud narušuje třetí čakru a obrací její energii dovnitř proti sobě.

Démonem čtvrté čakry je zoufalství. Zoufalství brání lehkosti a rozšiřování srdce, srdce těžkne a zavírá se. Zoufalství vzniká ze zranění na srdci.

Lži jsou démonickou antitezí vyjádření pravdy páté čakry. Lži narušují náš vztah s vnějším světem tím, že nám předkládají zkreslené informace.

Iluze jsou démon šesté čakry. Iluze mrazí pozornost a brání přesnému vidění.

A na konec, připoutanost, coby démon sedmé čakry. Připoutanost způsobuje omezené zaměření pozornosti, které ztěžuje naši seberealizaci a docílení jednoty s kosmickým vědomím.

Celý svět je jeviště a všichni lidé na něm jenom herci: mají své příchody a odchody; za život každý hraje mnoho rolí v sedmero aktech.

WILLIAM SHAKESPEARE

Vývojové fáze

Dovednosti a koncepty spojené s jednotlivými čakrami se vyvíjí v průběhu života, každá dokončená fáze podporuje zdravé probuzení další čakry. I když většinu času fungujeme přes všechny čakry, jsou tu jisté vývojové fáze, kdy se učíme dovednosti spojené s konkrétními čakrami a zapojujeme je do naší osobnosti. Čakry se zpravidla vyvíjí postupně, odspodu nahoru, v návaznosti na náš chronologický věk (viz obrázek 0.10). Někdy je však potřeba, aby začal vývoj další čakry, díky kterému se může dokončit vývoj té předchozí.

Obrázek 0.10. vývojové fáze

Obrázek 0.11. Srovnávací teorie vývoje

ČAKRA

1 – Muladhara

2 – Svadhistana

3 – Manipura

IDENITITA

Fyzická

Emocionální

Ego

VĚK

Děloha až 12 měsíců

6 měsíců až 2 roky

18 měsíců až 4 roky

FREUD

Orální fáze

Orální fáze

Anální fáze

REICH/LOWEN

Schizoid (Kreativní typ)

Orální typ (Milenec)

Masochista (Trpitel)

Psychopat

Útočník-Obránce

PIAGET

Senzomotorické stadium

(Fáze 1 & 2)

Senzomotorické stadium

(Fáze 3 až 6)

Předoperační stadium

ERIKSON

Důvěra vs. nedůvěra

Důvěra vs. nedůvěra*

Autonomie
vs. stud
a pochyby

MASLOW

Fyziologické potřeby

Bezpečí

Sounáležitost**

WILBER

Pleromatická, uroborická fáze

Typhonická (axiální, pránická, obraz-tělo) fáze

Fáze společenství se sebou

KOHLBERG

Trest/poslušnost

Odměna/hedónismus

Hodné dítě

PSYCHOSYNTÉZA

Nižší kolektivní nevědomí

Nižší osobní nevědomí

Vědomé já

* K Eriksonovi bych přidala ještě jednu fázi, která by odpovídala 2. čakře, nazvanou oddělení vs. lpění, a důvěra vs. nedůvěra by tak zůstaly u první čakry.

** Tato je dělení podle Maslowa. Aby více odpovídalo čakrám, sebevědomí by patřilo k třetí čakře a sounáležitost ke čtvrté čakře.

4 – Anahata

5 – Vissudha

6 – Ajna

7 – Sahasrara

Sociální

Kreativní

Archetypální

Univerzální

3 až 7 let

7 až 12 let

Dospívání

Dospělost

Falická fáze

Latentní fáze

Dospívání

Genitální fáze

Rigidní typ (Šampión/Hysterik)

Psychopat

Obránce/Útočník

Předoperační stadium

Stadium konkrétních operací

Stadium formálních operací

Stadium formálních operací

Iniciativa vs. vina

Zdatnost vs. méněcennost

Identita ega vs. zmatení rolí

Intimita vs. izolace, generativita vs. stagnace, integrita ega vs. zoufalství

Úcta, uznání

Seberealizace

Transcendence

Transcendence

Raná egoická osobní fáze

Střední egoická osobní fáze

Kentaur/existenciální, pozdně egoická, zralé ego, nižší subtilní fáze

Vyšší subtilní, neformální, konečná fáze

Řád a zákon

Společenská smlouva

Univerzální etika

Univerzální etika

Vědomé já

Vědomé já

Vyšší nevědomí, vyšší kolektivní nevědomí

Transpersonální vědomí

Někdy tedy dochází k určitému překryvu mezi vývojem následujících čaker. Samozřejmě se u jednotlivých lidí objevují také určité nerovnoměrnosti ve vývoji, které bývají zpravidla větší u vyšších čaker.

První kompletní cyklus vývoje čaker trvá zhruba dvacet let a celý cyklus začíná znovu na komplexnější úrovni, když dítě opustí domov a začne žít dospělý život. Popisy jednotlivých fází níže jsou jen stručné na úvod, podrobnější rozbor bude následovat vždy v kapitolách věnovaných jednotlivým čakrám – nyní nám slouží spíš k seznámení s vývojovým procesem. Srovnání s dalšími vývojovými modely nabízí obrázek 0.11.

První čakra

Střední fáze těhotenství až 12 měsíců po narození,
s vrcholem kolem 4. a 5. měsíce života

Pokud chceme v dítěti cokoliv změnit, měli bychom se napřed ujistit, zda bychom to raději neměli změnit u sebe.

C. G. JUNG

První čakra se vztahuje k utváření fyzického těla a vzniká během prenatálního vývoje a kojeneckého věku. V této fázi je tělesný růst nejrychlejší a také se na něj soustředí celá životní síla. Vývojový úkol kojence je naučit se zacházet s tělem – sát, jíst, trávit, uchopit, sedět, stát, chodit a posouvat objekty – obecně jde tedy o to, jak zacházet s fyzickým světem a gravitační silou. Tyto úkoly jsou nesmírně náročné a zaberou většinu objemu vědomí během prvního roku.

Vědomí kojence je orientováno dovnitř, má jen malý zájmem o vnější svět. Dítě žije v symbióze s matkou a neuvědomuje si zatím oddělenost své osobnosti. Dokud se dítě nedostane k vlastnímu vnitřnímu pohonu, není možná ani minimální nezávislost. Objevení a ovládnutí motorických funkcí je prvním krokem k nezávislosti.

Pozornost se v  tomto období soustředí zejména na fyzické a psychické pohodlí. Když jsou obě zmíněné potřeby uspokojeny, duše se ukotví do fyzického těla a dítě se cítí vítáno do světa. Erik Erikson, ve svých osmi fázích psychosociálního vývoje, definuje jako největší úkol této etapy vyrovnat se s důvěrou vs. nedůvěrou. Pokud se nám ho podaří úspěšně zvládnout, převládne v nás smysl pro naději a potvrdí se naše právo být a mít. Tato fáze buduje základy jistoty a zakořenění, umožňuje sebezáchovu a utváří fyzickou identitu.

Druhá čakra

6 měsíců až 2 roky, s vrcholem mezi 12. a 18. měsícem

Druhou čakru zpravidla charakterizuje dualita, smyslovost, pocity a pohyb. Do vědomé pozornosti se dostává kolem šesti měsíců, kdy ostrost vidění už dítěti umožňuje soustředit se na vnější objekty a vnímat širší vizuální perspektivu. Výrazným předělem ve vnímání je moment, kdy se dítě posadí a poprvé si uvědomí věci mimo svůj bezprostřední dosah.7

Jak se dítě učí lézt a chodit, rozvine si schopnost pohybovat se samostatně bez matky a zažívá krátké epizody nezávislosti. Margaret Mahlerová to nazývá líhnutí, kojenec začíná objevovat, že má samostatné já, líhne se ze symbiózy, z vejce první čakry. Stále je velmi závislý na matce, a tak je toto zjištění zároveň děsivé i vzrušující. Do rozmanitého světa plného voleb se tedy vydává plný rozporů. I když Erikson tuto fázi zahrnuje pod důvěru vs. nedůvěru, já bych ji oddělila a dala vlastní název: oddělení vs. lpění.

Jak dítě objevuje svět, zažívá první rozlišení binárních voleb – dobro a zlo, potěšení a bolest, blízkost a vzdálenost, já a druzí. V této fázi jsou rozdíly více cítěny než chápány. V této fázi je dítě plné potřeb, smyslových vjemů a touhy. Potřeby chtějí být uspokojeny. Smyslové vjemy dávají průchod touze. Potřeby a touhy vytvářejí motivaci k pohybu – něco vidím a pohybuji se směrem k tomu, splynu s tím, zapojím to (většinou skrze ústa). Jazyk ještě není vyvinutý a základním prostředkem komunikace jsou emoce, na které by se mělo dítěti dostávat pečující a přiměřené reakce.

Tato fáze se soustředí na utváření emocionální identity, jejímž hlavním zájmem je sebezáchova.

Síla hranic ega vychází z dobře zvládnutých vývojových krizí.

JOHN BRADSHAW

Třetí čakra

18 měsíců až přibližně 4 roky

Třetí čakra se vyvíjí v době pokusů o samostatnost, které přichází s „obdobím vzdoru“ (známým také jako fáze vůle). Dítě se nyní úspěšně „vylíhlo“, není už tolik napojené na matku a cítí se dostatečně v bezpečí na to, aby mohlo chtít experimentovat s vlastní vůlí. To, co v druhé čakře bylo jen bezmocné přání, se nyní stává aktem vůle, který má určitou naději na úspěch. Rozvoj jazyka dítěti umožňuje uvažovat o čase ve smyslu příčiny a důsledku. Toto zjištění umožňuje začít kontrolovat impulsy a oddalovat potěšení. (Když sním zeleninu, dostanu dezert.) V tomto bodě se nevědomé, instinktivní stavy spodních dvou čaker dostávají pod vědomou kontrolu, signalizující rozvoj vědomého já a probouzení ega.

V tomto období je dítě přirozeně sebestředné, přeje si vytvořit smysl pro vlastní osobnost, sílu a schopnost sebevytváření a sebedefinice. Uvědomuje si samo sebe jako samostatnou jednotku, soustředí se na dynamiku síly skrze zkoumání a rozvoj osobní vůle.

Důležitým výdobytkem této fáze jsou smysl pro samostatnost a vůle, která je harmonicky vybalancovaná s vůlí druhých. Dojde-li ke zlomení vůle dítěte, je to pro něj extrémně poškozující, neboť získá zkušenost nadměrné kontroly, u které chybí zdravé nastavení hranice. Erikson tuto fázi označuje jako autonomie vs. stud a pochyby. Zdravé zvládnutí této fáze přináší osobní sílu a vůli.

Tady se formuje osobní ego identita, zaměřená hlavně na sebedefinování.

Čtvrtá čakra

4 až 7 let

Tato čakra se utváří, když jedinec opustí egocentričnost třetí čakry a začne se zajímat o jiné vztahy než ten primární s Matkou a Otcem. Neznamená to však, že by před tím dítě nemělo otevřené srdce, to jistě dosvědčí kterékoliv batole i jeho rodič. V předchozích fázích sice máme otevřené srdce, avšak ne vědomě, protože si zatím jeho lásku neuvědomujeme. Ve chvíli, kdy se probudí čtvrtá čakra, se schopnost lásky stává vědomější a my dokážeme naše chování vědomě ovlivňovat tak, abychom přijali nebo vyjádřili lásku.

Autonomie, kterou jsme si vytvořili ve třetí čakře, přitom tvoří základ pro vztahy s druhými. Vztahy v rodině představují pro dítě první model toho, jak si formovat vlastní vztahy se svým okolím. Dítě si přisvojí způsoby vztahování, které se naučilo v rodině, a získává první druhy pro hry svého věku. Povaha těchto nových vztahů značně ovlivňuje sebedůvěru dítěte a všechny odmítnutí nebo ztráty, které při jejich navazování zažije, mohou být velmi zraňující.

Svět rodiny tvoří také sociální základ pro vstup do většího světa školy nebo školky. Konceptuální myšlení umožňuje vnímat svět jako komplexní sadu vztahů a hlavním úkolem tohoto období je naučit se se vztahy zacházet. „Proč oheň hřeje?“ „Proč Zuzčina maminka řídí jiné auto?“ „Proč má táta vousy a ty ne?“ Vědomí se v této fázi zaměřuje hlavně na pochopení, jak se věci vztahují k sobě navzájem.

Období, ve kterém se utváří čtvrtá čakra, zodpovídá za formování našich vztahových programů a naší sociální identity. Úspěšně vytvořená sociální identita předpokládá sebepřijetí, které zároveň umožňuje přijetí těch druhých. Erikson tuto fázi označuje iniciativa vs. vina. Počítá v ní s vytvořením směru a smyslu života, nezbytným pro postup do další úrovně.

Pátá čakra

7 až 12 let

Zde se jedná o fázi kreativního vyjádření. Když už máme vytvořenou sociální identitu a rozumíme základním vztahům mezi sebou a světem, čeká na nás období osobní tvořivosti. Pokud se předchozí fáze vyvíjely dobře, má dítě pevné vědomí sebe a je energeticky i emočně nabité. Teď má potřebu předávat tuto energii dál, kreativně ji vyjádřit a věnovat ji zpět jako vlastní nabídky světu. Schopnost udělat tuto nabídku a být za ni ceněn je nezbytná pro uchování síly ega. Dětská mysl nyní pracuje na více symbolické úrovni, umožňující tvořivost a abstraktní myšlení (Piagetovy konkrétní operace).

Erikson nazývá tuto etapu zdatnost vs. méněcennost a její úspěšné zvládnutí ústí v pocit kompetence. Obsahuje fáze expanze, experimentů a kreativity. Je také důležitá pro utvoření zdravých forem komunikace.

Tady se utváří kreativní identita, jejíž důležitou součástí je sebevyjádření.

Šestá čakra

Dospívání

K probuzení této čakry je potřeba schopnost rozeznat vzorce a aplikovat je při životních rozhodnutích. To je počátek Piagetovy fáze formálních operací, kdy představivost pomáhá dítěti rozvíjet symbolické koncepty světa.

Pro dospívající začíná období přehodnocování vlastní sociální identity – tentokrát dělají vědomější volby, sociální identita související se čtvrtou čakrou je utvářena zejména jako nevědomá reakce na rodinnou dynamiku. Může se probudit zájem o spirituální otázky, mytologii nebo symbolismus, ať už přes hudbu, poezii, populární herce nebo trendy, se kterými se jedinec potká ve škole. Když je tomuto období hledání umožněno dozrát, vede k vytvoření archetypální identity, jejímž zájmem je sebereflexe. Erikson pnutí dospívání označil jako identita ega vs. zmatení rolí.

Sedmá čakra

Raná dospělost a dál

Sedmá čakra se váže k získávání vědění, formování světonázoru a probuzení spirituálních zájmů. Každý nový kousek informace je přefiltrován přes rozvíjející se světonázor (což je neustále se měnící struktura) a formuje základ pro všechno naše budoucí jednání. Sedmá čakra je hluboce orientovaná na hledání smyslu – ptá se na otázky o povaze života, vesmíru a samotného Já.

To vede k formování univerzální identity, která se nachází u kořene probuzeného Já skrze sebepoznání.

Interaktivní vývoj: systém čaker jako celek

Je důležité zmínit roli jak vzestupných, tak sestupných proudů energie. I podle poznatků vývojové psychologie Kena Wilbera můžeme vidět, jak vědomí sestupující z korunní čakry se páruje s organizovanou syrovou energií vycházející zespodu a stimuluje schopnost posunout se do další fáze8 (viz obrázek 0.12). Povědomí (sedmá čakra) o těle (první čakra) nám umožňuje se od něj rozlišit, a tím být schopný fungovat zároveň na bázi těla i ve fyzickém světě. Úsvit obrazů (šestá čakra) nám umožňuje vnímat svět mimo nás a pozdvihá tak vědomí o jinakosti, potřebu hnout se z místa a objevovat (druhá čakra). Rozvoj jazykových schopností (pátá čakra) nám umožňuje projevit naši vůli (třetí čakra) a říci ano, ne, chci, nechci. Jazykové interakce nám poskytují koncepty ohledně našich pohybů, pocitů a akcí, a tak se rodí konceptuální svět vztahů, charakteristický pro čtvrtou čakru.

Překážky, se kterými se setkáme během jednotlivých klíčových fází, mohou ovlivnit jak čakru, která se právě vyvíjí, tak i čakry následující. Například naše vnímání síly je pozitivně ovlivněno, pokud máme zajištěno vše potřebné k pocitu bezpečí, klid v srdci je pozitivně podporován pečujícím dotykem z první a druhé fáze a naše schopnost komunikovat je podporována vyváženým egem a zdravou láskou a přijetím.

Vývoj dospělých

Proces individuace

Vývoj čaker během dětství je víceméně nevědomý. Vývoj u dospělých je naopak značně uvědomělý – musíme se chtít vyvíjet nebo k tomu vůbec nemusí dojít. Mnoho lidí se v dospělosti už moc nevyvíjí, zůstávají v závislosti na druhých a v bezmoci a nikdy se nedostanou za vzorce instinktivních programů. Nemají duchovní potřeby a nikdy nepoznají potenciál svého vyššího Já. Jelikož je proces probuzení často spojen s nemalými obtížemi, může vůbec někdo určit, co je vlastně lepší? Ale ti, kteří jsou nespokojeni s daným scénářem a touží po něčem lepším, na ty čeká druhé kolo osobního rozvoje skrze čakry.

Obrázek 0.12. Kombinace proudů během vývoje

Ve chvíli, kdy dítě opustí domov a začne žít samostatně (raná dospělost), cyklus čaker začíná znovu. Druhé kolo není tak jasně definované, a ve vývojovém pořádku zůstává více prostoru pro variace. Někteří lidé mají děti předtím, než si vytvoří pracovní schopnosti, jiní chodí po dlouhá léta do školy. Někteří se dají napřed na spiritualitu a pak mají rodinu, a někdo nemá rodinu vůbec. Někdo si rychle vytvoří ekonomickou základnu, vztah nebo způsob kreativního vyjadřování, a jiní nad jedním z těchto úkolů stráví celý život. Následuje obecný přehled – a měl by být brán spíš jako optimální pořadí, ale nikoliv nezbytné. I proto v něm nejsou uvedeny roky.

Individuace je proces stávání se samostatnou, homogenní bytostí, a tak jak individualita přijímá svoji nejvnitřnější, poslední a neporovnatelnou jedinečnost, tak i předjímá stávání se sebou samým…neboli „seberealizaci“.

C. G. JUNG

První čakra: Prvním úkolem je přežití – mít, kde žít, naučit se o sebe starat, najít způsoby nezávislého příjmu. Doba strávená v této fázi se u každé osoby liší – pro někoho je to celoživotní boj. Úspěšné ukončení znamená základní nezávislost a soběstačnost.

Druhá čakra: Následně (nebo zároveň) se formují sexuální vztahy. Ne, že by se sexualita neobjevovala i v předchozích letech, ale soustředění na „druhého“ se stává centrální otázkou a potřeba partnerství se může stát primární. V podvědomí nás pohání uspokojení emocionálních potřeb, obvykle projektované do partnera. Emocionální frustrace může probudit nevědomé vzorce z našeho stínu, které pak sabotují začínající vztahy vzájemným nepochopením, obviňováním a emocionálním zmatkem. Ještě hůře tato fáze probíhá u jedinců, u kterých se ještě neprobudil smysl pro zodpovědnost a vůle.

Třetí čakra: Nás dospělé proces individuace osvobozuje od potřeby naplňovat očekávání rodičů, přátel i kultury a umožňuje nám stát se opravdovou individualitou fungující na základě své vlastní síly a vůle. Tady překonáváme závislost, bezmocnost a podřízenost a vytváříme si vlastní cestu a budoucnost. Během života tuto schopnost můžeme probudit, ale nemusíme. Často její probuzení spustí setrvávání v nesmyslné práci nebo uvěznění ve vztazích, ve kterých jsme definováni potřebami a očekáváními druhých.

Tady začíná úkol nalezení vlastní cesty světem – práce na kariéře, vytvoření schopností, které nám pomohou překonávat překážky, a utváření vlastního osudu. V tomto období se můžeme zapojit do politiky, a to například díky spojení s druhými lidmi, kteří také bojují s vlastní slabostí. Může se jednat o politická uskupení, skupiny pracující na překonání traumatu nebo duchovně orientované skupiny. Vykolejená třetí čakra se zajímá o sílu nad ostatními, probuzená třetí čakra hledá sílu ve spolupráci s ostatními.

Čtvrtá čakra: Zaměřenost na vztahy může dospět do opravdové empatie a altruismu, stejně jako ke schopnosti udržovat trvalá partnerství. Vztahy, které se dostaly za fázi řízenou hlavně hormony, obvykle potřebují vážné přehodnocení toho, jak se k sobě navzájem chovat. Někdy nás ztráta jednoho vztahu donutí k zamyšlení nad všemi našimi vztahy, a to včetně těch v rámci původní rodiny. Pokud jsou v otázce i děti, je kladen větší důraz na rodinnou dynamiku. Ve střední fázi života se přidávají ještě vztahy s kolegy, spolupracovníky, přáteli a v rámci komunity.

Také se nad sebou můžeme zamyslet z hlediska toho, jak utváříme svůj vztah s okolním světem. V jakých rolích vystupujeme? V jakých rolích bychom chtěli vystupovat? Co ve vztazích hledáme? Které naše části jsme potlačili, a teď potřebují posílit? Jung označil čtvrtou čakru jako začátek individuace středního věku, zaměřený z počátku hlavně na vyvážení mužské a ženské složky našich osobností, anima a animy.9

Pátá čakra: Ještě jednou se do hry dostává naše potřeba kreativního a osobního vyjádření. V tomto období se jedinci zaměřují na přínos komunitě. Může to znamenat založit si byznys, napsat knihu nebo doktorát, postavit si dům nebo mít umělecky orientovaný koníček. Takovéto kreativní vyjádření pomáhá vyladit zkušenosti získané v předchozích fázích. U většiny lidí se tato etapa objeví v půlce života. U kreativnějších osobností se objeví dříve a může předcházet nebo i přebít ostatní aktivity. Může se také jednat o období přínosu společnosti skrze veřejnou službu.

Šestá čakra: Tato fáze zahrnuje studium a reflektování vzorců z mytologie, náboženství a filosofie. Můžeme během ní objevovat jak na cestách vnějších, tak znovuobnovením zájmu o naši vnitřní cestu. Jedná se o etapu převážně introvertní, při níž nasáváme vědění zvenku dovnitř. Poté, co jsme uspokojili naše extrovertní potřeby, hledáme nyní možnosti dalšího vnitřního vývoje. (Naopak pro ty, kteří vyšli z introverze, může tato fáze znamenat učení se, jak vyjádřit dříve získané poznatky do vnějšího světa.) Objevuje se také zvýšený zájem o spiritualitu a duchovní rozvoj, u někoho i poprvé v životě. Zmíněná potřeba se zvyšuje zejména, když děti odrostou a dospělí má více času věnovat se kontemplaci a duchovní praxi.

Sedmá čakra: V tomto období se zabýváme věděním, spirituálním pochopením, moudrostí a učením. Dáváme dohromady informace získané během celého našeho života a předáváme je ostatním. Pro někoho to může znamenat vzdát se každodenní reality pro duchovní účely, jiní se věnují učení a sdílení a stávají se v tom mistry.

Znovu musím zdůraznit, že tyto vývojové fáze, a to zejména během druhého cyklu, neprobíhají u všech stejně a dokonce ani ve stejném pořadí. Vývoj dospělých je často zpomalen nevyřešenými konflikty z dětství. Pokud máte pocit, že se příliš nerozvíjíte a moc daleko jste se zatím v tématech druhého cyklu nedostali, tato kniha je přesně pro vás. Pomůže vám identifikovat, kde může být váš problém, a vysvětlí vám, jak se vydat na cestu vstříc celistvosti.

V následujících kapitolách jsou výše popsané principy aplikované podrobně na každou čakru. Nesmíme ale zapomínat, že se jedná o model, a ne o rigidní dogma. Individuální osobnosti jsou velmi komplexní, a aby zkoumání mělo smysl, musí se vždy vzít celý jejich osobní vzorec. Když vedu své semináře, často dostávám otázky typu: „Můj kamarád má nebo dělá to a to. Jaké čakry se to týká?“ Ale jen zřídkakdy je to tak jednoduché. Například bázlivá osoba (s nedostatečnou třetí čakrou), může trpět chabým uzemněním (nedostatečná první čakra), záplavami pocitů (přebujelá druhá čakra), nebo mnoha jinými příčinami tohoto chování. Důležité je napřed pochopit celý systém a pak nahlížet každou osobu jako jedinečný celek, s využitím rozumu, inteligence, kompetence a vcítění. Jen tak může být úsudek objektivní.

PRVNÍ ČAKRA

Znovu nabýt chrám těla

Přehled pro první čakru

PRVEK

Země

NÁZEV

Muladhara (kořenová čakra)

ÚČEL

Základna

TÉMATA

Kořeny

Uzemnění

Výživa

Důvěra

Zdraví

Domov

Rodina

Prosperita

Přiměřené hranice

BARVA

Červená

UMÍSTĚNÍ

Kořen páteře

Plexus coccygeus

IDENTITA

Fyzická

ORIENTACE

Sebezáchova

DÉMON

Strach

VÝVOJOVÁ FÁZE

Druhý trimestr až 12 měsíců

VÝVOJOVÉ ÚKOLY

Fyzický růst

Motorické schopnosti

Uvědomění si trvání objektů

ZÁKLADNÍ PRÁVA

Být a mít

CHARAKTERISTIKY ROVNOVÁHY

Dobré zdraví

Vitalita

Dobré ukotvení

Příjemný pocit z vlastního těla

Důvěra v život

Pocit bezpečí a jistoty

Schopnost relaxovat a být v klidu

Stabilita

Prosperita

Životaschopnost

TRAUMATA A ZNEUŽITÍ

Trauma zrození

Opuštění, fyzické zanedbávání

Slabá vazba na matku

Podvýživa, poruchy příjmu potravy

Závažné nemoci a operace

Fyzické zneužívání nebo násilné prostředí

Nadměrné klystýry

Zděděná traumata – obavy rodičů o přežití (např. holocaust, váleční veteráni, chudoba)

NEDOSTATEK ENERGIE

Odpojení od těla

Výrazná podváha

Strach, úzkosti, neklid, neschopnost usadit se

Rozptýlené soustředění a chabá disciplína

Nejasné hranice

Chronický nepořádek

PŘEBYTEK ENERGIE

Obezita, přejídání

Hromadění, upínání se na věci, chamtivost

Loudání se, lenost, únava

Strach ze změny, závislost na jistotách

Zatuhlé hranice

FYZICKÉ PROJEVY ŠPATNÉHO FUNGOVÁNÍ

Problémy s trávením, konečníkem, tlustým střevem

Problémy s pevnými částmi těla: kostmi, zuby

Potíže s nohama, chodidly, koleny, kořenem páteře, zadkem

Poruchy příjmu potravy

Časté nemoci (mohou být příznakem jak nedostatečného, tak přílišného fungování)

LÉČENÍ

Znovu se napojit na tělo

Fyzická aktivita (aerobní cvičení, posilování, běh, tanec)

Bioenergetické uzemnění

Hatha jóga

Prozkoumání nejranějšího vztahu s matkou

Upevnění práva na to být tady

AFIRMACE

Být tady je bezpečné.

Země mě podporuje a poskytuje mi vše, co potřebuji.

Mám rád/a své tělo a respektuji jeho signály.

Jsem zaplavený/á hojností.

Jsem tady a jsem opravdový/á.

Odstíny červené

Když Mary vstoupila do mojí ordinace, bolest v jejím těle byla téměř hmatatelná. Ona si ji přitom vůbec neuvědomovala. Kráčela strnule a nervózně, freneticky těkala očima, plná obav o bezpečí. Mluvila rychle, jako by ji poháněl strach, a naléhavost jejích slov vypovídala o utrpení, které trvá už čtyřicet šest let. Její tělo působilo sevřeně, hubeně, kostnatě, její příběh odhalil množství sebedestruktivních tendencí, včetně anorektického hladovění ve snaze omezit tělesnost a žít jen v mysli. Pěstovala si ztuhlost až do extrémů. Ruce, na první pohled odpojené od duše, poletovaly nekontrolovaně všude kolem, připomínaly rybu třepotající se na vlasci. Nedokázala říct, jestli je hladová nebo ospalá, jestli jí je teplo nebo zima. Byla odpojená od těla, a tím pádem odpojená i od života jako takového.

Ztratit napojení na vlastní tělo znamená stát se duchovním bezdomovcem. Bez kotvy plujeme bezcílně, kam nás žene vítr a vlny života.

Tato žena byla jedinečnou bytostí, a přesto její utrpení mělo tolik společného s mnoho klienty, které jsem potkala za léta své praxe. Vyzkoušela už jiné terapeuty, ale s těmi sezení zůstávala v mezích konverzace, a nikdy se nedostali k oddělení těla a duše, což bylo jejím skutečným utrpením. Tohle břímě si nese i mnoho dalších, v různých stupních závažnosti. Když se oddělíme od zkušenosti vlastního těla, oddělujeme se i od naší životaschopnosti, od zkušenosti přírody a od naší nejzákladnější vnitřní pravdy. Toto rozdělení nás dostává do rozloženého stavu. Odděleni od těla konáme chorobné činy – nevede je vědomí ani pocity, ale nevědomá touha přemostit propast mezi tělem a myslí za jakoukoliv cenu.

Oddělení od těla je kulturní epidemie. Ze všech zranění dnešní doby narušujících lidskou duši, je tohle možná nejzávažnější, protože nás odděluje od samotných kořenů existence. Ponižující práce, zautomatizované rutiny, prostředí otupující smysly – to všechno nám bere radost pramenící z dynamického propojení s jediným důkazem přítomnosti života, který máme po celý život: s naším tělem.

Na odpojení od těla může navazovat nebezpečně neuvědomělé jednání. Nesmyslné zabíjení a střílení po kolemjdoucích (kdy tělo druhého je viděno jako neživé a nevýznamné, jen jako věc) zaplavuje televizní zprávy, podporováno morbidní fascinací anonymních diváků. Ženy si nechávají odsávat nebo naopak vycpat silikonem své křivky, aby odpovídaly kulturním standardům modelek z billboardů a magazínů. Muži se snaží mít co nejvýraznější svaly, aby vybudovali zdání síly, často navíc potlačují své vnímání a pocity. Mnoho lidí upadá do závislostí, otupují svoji životaschopnost jídlem, drogami nebo kompulzivními činnostmi. Děti jsou bity, zneužívány a nuceny ke slepé poslušnosti, a tím odpojovány od svých mladých těl dříve, než se mohou naučit jim rozumět, protože musí poslouchat dospělé, kteří o svém vlastním těle nemají nejmenší ponětí, a tak ani netuší, co v dětech ničí.

Duše oddělená od těla, kultura od planety – ztratit zázemí znamená ztratit domov.

Naučili jsme se kontrolovat tělo svou myslí, což považujeme za vyspělý způsob chování. Ale i tělo má svoji inteligenci, jejíhož mystéria se mysl musí teprve dobrat. Jak jíst, jak se milovat, kolik spát raději vyčteme v knížkách, než abychom naslouchali svému tělu.

Bez těla coby jednotícího ztělesnění naší existence, bychom byli rozbiti na kousíčky. Potlačili bychom naši živost a staly by se z nás stroje, navíc snadno manipulovatelné. Ztratili bychom půdu, na které si ověřujeme správnost našich úsudků.

Potlačení těla je dále podporováno mnoha náboženskými předsudky. Některá náboženství popisují tělo jako nástroj ďábla, jiná nás přesvědčují, že tělo je iluze nebo něco nedůležitého. Lékařské postupy léčí tělo mechanicky, jako sadu od sebe odpojených součástek zcela nesouvisejících s duší uvnitř. Psychoterapeuti, kteří prošli běžným výcvikem, zcela ignorují roli těla pro duševní zdraví. Nápadná je absence proškolení v oblastech jako anatomie, výživa, alergie, pohyb, jóga, neurofyziologie, teorie bioenergetických charakterových struktur nebo i prosté masáže. Použití terapeutického dotyku nebo fyzického kontaktu v jakékoliv podobě je přísně zakázáno, tak velká je obava z kontaminace sexualitou. Univerzity vzdělávají naše mysli na úkor těl, bez hnutí sedíme celé dny, měsíce, roky, a připravujeme se na sedavá zaměstnání ignorující potřeby těla.

Není divu, že stejně tak ignorujeme naše fyzické prostředí, ničíme tělo Země, aby mohlo pokračovat naše odpojené přežívání? Možná, že narůstající problém bezdomovectví je metaforou našeho kulturního bezdomovectví, protože tělo je přece domovem duše. Krize lékařské péče sahá daleko za otázku zdravotního pojištění – je krizí napojení na biologickou realitu naší existence.

Degradace naší fyzické reality je kulturní epidemií, která se nedá snadno léčit, není na ní jedna pilulka, neexistuje žádná zázračná léčba. Když přestane fungovat tlumící prostředek, bolest se objeví znovu, a my se probereme do stejného stavu omezení a zneužití, který jsme před nějakou dobou potlačili. Jen obnovením těla můžeme zahájit léčení celého světa, protože čím je duše pro tělo, tím je kultura pro planetu. Uzdravení propasti mezi tělem a duší je nezbytným krokem k uzdravení nás všech. Uzdraví se tím naše domovy, naše základy, všechno na čem se staví.

Odkrývání lístků lotosu

ZÁKLADNÍ TÉMATA PRVNÍ ČAKRY

Tělo

Základy

Přežití

Kořeny

Uzemnění

Výživa

Důvěra

Zdraví

Domov

Rodina

Prosperita

ZÁKLADY CHRÁMU

Všechny základy jsou ukotveny v zemi – univerzální základně všeho, co děláme. Napojit se na tělo znamená napojit se na zem, ukotvit se do biologické reality naší existence. Tělo je domovem ducha. První čakra je umístěná u základu páteře a tvoří základnu celého systému čaker. Tady si vytváříme základ chrámu těla – kotvu Duhového mostu. Bez pevných, ukotvených základů se dá dokázat jen málo. Potřebujeme dostatečně pevnou půdu, abychom mohli mít stabilitu, zároveň ale musí být natolik kyprá, aby ji mohly prorůst kořeny. Ukotvení chrámu sahá hluboko do země, název v Sanskrtu, muladhara, znamená „kořenová podpora“.

Základy obsahují energii chrámu a definují její rozsah, tvar a hranice. Určují místo jako základní kontext všeho, co se nám děje. Dávají nám východisko, domov, kotevní bod naší existence. Základna silně určuje tvar struktury nad ní, určuje, co udrží, jak vysoko se dá postavit, jaké druhy stresů může ustát. Rány v této čakře se projeví ve všech čakrách nad ní.

Vybudováním pevné základy získáváme stabilitu, která nám umožňuje být pevnými a vytvářet si hranice. Stabilita v sobě zahrnuje soudržnost, opakování a spolehlivost. Tělo je pevnou formou existence, která má své hranice. Být pevný znamená čelit situacím bez výmluv, zůstávat ukotvený v pravdě i ve chvíli, kdy čelíme protivníkovi, a umět si uchovat vnitřní klid a jistotu.

Přežití je první výzva života, prvotní spouštěč pocitů, činnosti, kreativity a pozornosti. Nemáme-li zajištěné základní podmínky potřebné k přežití, nemáme na čem stavět. Máme-li zajištěné základní životní potřeby, otevírají se nám neomezené možnosti.

PŘEŽITÍ

Zásadním prvkem vědomí, který formuje základy této čakry, je instinkt přežít. Tento instinkt je zcela archaický, zásadní a nevyhnutelný a má na starosti základní sebezáchovný program naší fyzické existence. Když jsou základní potřeby uspokojeny, běží automaticky na pozadí, což umožňuje vědomí zapojit se do jiných aktivit, a naopak jsou-li tyto potřeby ohroženy, přebije potřeba přežití všechny ostatní aktivity. Čím se zaobírají naše myšlenky, když jsme přepadeni, účastníme se dopravní nehody nebo čelíme život ohrožující nemoci? V takové chvíli je všechna dostupná psychická energie nasměrována na přežití a na cokoliv jiného jí moc nezbývá.

Když se hrozby týkající se přežití opakují příliš často (jako třeba u lidí, kteří vyrostli obklopeni násilím nebo ve velké chudobě), zůstane vědomí fixováno na této úrovni. Udržuje pak tělo zaplavené stresovými hormony v přehnaně stimulovaném stavu, neustále připravené k instinktivní reakci bojuj-nebo-uteč. Člověk je následkem toho neklidný a napjatý, nemůže pořádně spát, a časem se mu vyvinou závažnější zdravotní problémy. Často se to stává u posttraumatické stresové poruchy (PTSP), při které stresová reakce trvá ještě dlouho poté, co odeznělo trauma.

Jeden z mých klientů vyrostl v Guatemalské válečné zóně. Po patnácti letech v bezpečném prostředí měl svaly stále napjaté, jakoby připravené k běhu. Trpěl nespavostí a měl problémy s čelistmi. Byl bojácný, roztěkaný, nesoustředěný a bylo pro něj těžké dát najevo, v čem se mu daří dobře. Byl to kreativní, inteligentní, citlivý muž, kterému se po třicítce začalo rozpadat tělo, protože neuměl odpočívat. Požadavky první čakry ani nedokázal naplnit, ani před nimi nemohl utéct.

Při poškození první čakry jsme zavaleni problémy s přežitím, to zahrnuje problémy se zdravím, penězi, bydlením a prací. Zdá se, že se nám základní pocit bezpečí a jistoty vyhýbá bez ohledu na to, co děláme, a to i když zrovna naše přežití nic reálného neohrožuje.

Instinkty přežití fungují na bázi kolektivního nevědomí, jako zděděné tendence a preference, které se vyvinuly v lidské psychice v průběhu evoluce. Tyto instinkty formují přirozené impulsy těla k naší obraně a ke schopnosti napojit se na prostředí. Pokud jsou tyto přirozené impulsy popřeny, dojde k rozporu mezi probuzeným vědomím a jádrem našeho bytí a my se pak odpojíme od těla i od přírodního prostředí. Až díky obnovení první čakry můžeme znovu žít harmonicky s našimi instinkty přežití, aniž by nám nekontrolovatelně vládly.

Zmatek v duchovní sféře v nás probouzí strach.

DÉMON STRACHU

Když je přežití ohroženo, dostaneme strach. Strach zvyšuje naši pozornost a zaplavuje tělo přírodními chemikáliemi (jako třeba adrenalinem) a připravuje ho k akci. Strach přivádí pozornost do teď a tady, abychom mohli čelit hrozbě, ale pozornost je zaměřená ven a nahoru k čakrám vnímání a mentální aktivity. Staneme se vybuzenými, neklidnými, úzkostnými. Nemůžeme se zklidnit, uvolnit ani zastavit. Jako bychom vyskakovali z kůže.

Když žijeme v prostředí plném nebezpečí nebo deprivace, zažíváme strach. Pokud je strach často přítomný v dospívání, bude součástí našeho základního programu přežití. Pocit strachu nám přináší pocit bezpečí, jakkoli paradoxně to může znít. Cítíme se bezpečně, jen když jsme vybuzení, a když se pokusíme odpočívat, je nám jen hůř. Nervový systém a adrenalinové žlázy jsou neustále přetíženy. V tomto stavu vzrušení jsou naše senzory přecitlivělé a je více pravděpodobné, že budeme reagovat přehnaně. Naše základy jsou vratké a soustředění není snadné. Ve výsledku je tělo v neustálém stresu, který se stane normou. Může vést ke zvýšení krevního tlaku, srdečním obtížím, žaludečním obtížím, poruchám imunitního systému, oslabení adrenalinových žláz, nespavosti nebo chronické únavě.

Strach zapojuje instinkty zaměřené na přežití do stavu připravenosti. Ale pokud se tento stav stane trvalým, ztratíme schopnost adekvátní reakce.

V ideálním případě nás strach probouzí z ospalého hypnotického stavu splynutí a důvěry, typického pro kojence. Když však hrozba nemůže být překonána, adaptujeme se na strach a necháme se jím zformovat do stavu stažení a vratkosti. Ten je ale opakem zdravého stavu první čakry, ke kterému patří bezpečí, jistota a pevnost. Při práci se strachem se musíme naučit odpočívat a cítit jemnější energie v těle, dopřát si potěšení a rozšířit pozornost na širší záběr. Zvítězit nad strachem znamená posílit první čakru. Žít se strachem znamená oslabit ji.

Abychom se mohli plně uzemnit do pevných základů, které budou podpírat naše další aktivity, musíme překonat démona strachu. To předpokládá, že strachu musíme napřed porozumět. Odkud se bere? K čemu nám slouží? Pochopení samotné však nestačí, protože reakce na strach je stále uložena v těla. Dalším krokem je uvolnění a zapojení instinktivních reakcí na strach. Vyvolává v nás pocit, že máme utéct a schovat se? Vyvolává v nás vztek a rozčílení nebo nás paralyzuje a mate? Pokud tělu umožníme plně vyjádřit tyto reakce, napomáháme dokončení gestaltu reakce na původní trauma. Tímto dokončením můžeme rozbít kruh strachu a nahradit ho zdravějším vzorcem. Nakonec je potřeba získat sílu a vytvořit si prostředky na efektivní zvládání podobných hrozeb v budoucnosti. To může zahrnovat posílení sebeúcty, ovládnutí bojových umění nebo zlepšení komunikačních schopností.

Přestože strach je démonem první čakry, je i posvátným rádcem, z jehož přítomnosti se můžeme mnohé naučit. Strach existuje jako spojenec sebezáchovy, učí nás vlastní důležitosti a nutnosti starat se o sebe. Pouze když tohoto démona přijmeme za společníka, může nám začít pomáhat.

Tento vnější strach nás nikdy neopustí na dlouho, neboť je součástí našich životů; funguje jako transpersonální stimulant rozvoje vědomí, které nám pomáhá čelit tomu, čeho se bojíme… bez strachu by nedocházelo k žádnému psychologickému vývoji.

EDWARD WHITMONT

Ernest Holmes, zakladatel Vědy o filozofii mysli, připisuje strachu a víře podobné kvality. Strach je víra, že se může stát něco strašného, zatímco víra nám dává důvěru, že se stane něco dobrého. I když jsou výsledky různé, příčina je stejná – obě přesvědčení řídí naše chování a ovlivňují způsob cítění. Pokud nahradíme nepodložený strach rozumnou vírou, nalezli jsme přirozený protipól démona první čakry.

OBNOVENÍ KOŘENŮ

V Sanskrtu se první čakra jmenuje muladhara, což znamená „kořenová podpora“. Tato čakra nás ukotvuje do těla, do fyzického světa a do země. Stejně jako rostlina nemůže přežít bez kořenů, tak ani lidská duše ne. Kořeny reprezentují, odkud jsme přišli: zemi, dělohu, předky a rodinu, osobní historii. Nemůžeme zároveň popřít minulost a zachovat si kořeny.

Abychom si vytvořili pevné základy, musíme probrat kořeny z dětství. Tyto kořeny nás někdy lépe, někdy hůře vyživovaly a udržovaly v nejvíc formujících fázích života. Když byla půda neúrodná, museli jsme přenést naši duši do úrodnější zeminy. K tomu patří také věnovat pozornost prostředí, ve kterém žijeme, a zázemí, které si vytváříme.

Čakra muladhara odpovídá prvku země, který tvoří základ pro naše kořeny. Jak bylo popsáno v úvodu, lidský život je závislý na dodávkách energie. Kořeny si můžeme představit jako způsob napojení našeho systému do většího systému planety, který představuje náš zdroj, původ proudu osvobození, ze kterého všechno ostatní roste. Prvky potřebné pro fyzické přežití přichází ze země v různých podobách, jako jídlo, které jíme, jako věci, kterých se dotýkáme, jako voda, kterou pijeme, jako vzduch, který dýcháme a jako zvuky, které slyšíme. Tlačíme proti zemi, když chceme stát nebo se pohybovat, a odpočíváme na zemi (za podpory gravitace), když se rozhodneme být v klidu.

U většiny z nás kořeny podvědomě ovlivňují naše chování, neboť jsou napojeny na události z minulosti. Uvědomit si muladharu znamená obrátit svoji pozornost ke kořenům, odkrýt minulost, prozkoumat ji, ponořit se do ní. Všechno, co z ní vyrůstá, se vztahuje k nekonečnu, roste do komplexnosti. Návrat ke kořenům nás vrací k jednoduchosti a prostotě a ukotvuje nás do společného kolektivního nevědomí. Vrací nás na zem.

Tak jako uzemněný strom rozvádí proud živin ze země do listů a z listů do země, tak naše uzemněnost umožňuje proudění vzruchů od nás do prostředí a z prostředí k nám.

STANLEY KELEMAN

UZEMNĚNÍ

Zdravá první čakra umožňuje energetické uzemnění – tento koncept je nezbytný pro pochopení základní životaschopnosti a dobrého životní pocitu. Uzemnění nám poskytuje orientaci v času a prostoru a napojuje nás na okolní prostředí. Uzemnění nám dává zdroj síly skrze propojení těla s prostředím. Fyzicky se propojení odehrává přes nohy a chodidla, skrze které se vzrušení předává vzhůru do těla, a přebytky se vybíjí zpátky do země. Tak můžeme stát na vlastních nohách a pohybovat se životem. Pouze při vytahování energie ze základny můžeme vytvořit proud osvobození tekoucí vzhůru do koruny.

Uzemnění přivádí do těla vědomí a je nezbytné pro vytvoření zdravých hranic. Když se proud vědomí směřující dolů propojí s tělem a setká se s hranami a hranicemi fyzické reality, cítíme se více probuzeni a naživu.

Mocný dub byl kdysi malým oříškem, který přistál na zemi.

Mnoha lidem považujícím se za spirituálně založené se zlepšil život, když se naučili posílat energii nejen nahoru, ale i dolů. Obvykle jsme učeni, že se spiritualita nachází jen v nefyzických sférách, ale přitom plné prožívání vlastního těla je vysoce spirituální stav, kterého dosáhneme přijetím našich přirozených tendencí spíš než jejich popíráním asketickou praxí.

Pokud jsme uzemnění, můžeme být přítomní, soustředění, připravení. Pozornost se soustředí na teď a tady, přináší dynamickou intenzitu do způsobu, jakým se prezentujeme. Naše zkušenosti jsou přímé, smyslové, bezprostřední. Jsme sebevědomí i spokojení, napojení na vlastní zdroj podpory.

Být uzemněný znamená být napojený na vlastní emočně-elektrické proudy, na vlny našich potřeb a obrazů a na rytmy dějů, které zahrnují naše fyzicko-psychické procesy: rytmy lidské a vesmírné přirozenosti.

STANLEY KELEMAN

Bez uzemnění nemáme stabilitu. Ztratíme střed, pustíme se opory, podklouznou nám nohy nebo se pustíme do snění ve fantazijním světě. Ztratíme schopnost obsáhnout, mít a udržet. Když nedokážeme nic udržet, nemůžeme si ani zachovat hranice a vytvořit vnitřní sílu, a tak ani dospět. Hranice umožňují hermetické uzavření nezbytné pro transformaci. Bez hranic se rozptýlí a rozmlží přirozené nadšení a ztratí efekt. Když ztratíme půdu pod nohama, rozptýlí se i naše pozornost a působíme nejasně a zranitelně.

Vytvořit si zdravé základy je hlavním úkolem první čakry a základem dalšího růstu. Tady také nacházíme základní právo první čakry: právo být tady a právo mít vše potřebné k přežití.

VÝŽIVA

Výživa je základní formou podpory tělesného přežití. Naše osobní historie ovlivňuje, jak přežíváme a jak se vyživujeme. Bez opory spadneme. Bez výživy zkolabujeme. Osoby, které zažily fyzický kolaps, přiznávají nedostatek podpory v životě a jejich těla vykazují odpovídající porážku. Mohou neustále zpochybňovat své právo na existenci, mít potíže s výživou nebo trpět následky opuštění.

Potřeba výživy nás nutí zůstat otevřeným systémem, který je v neustálé interakci s okolím.

Poruchy příjmu potravy jsou často projevem problémů s výživou první čakry. Moje kamarádka Connie se k jídlu obracela vždycky, když se cítila sama, doufala, že její pocity prázdnoty zmizí s pocitem naplnění. Mary, se kterou jsme se v knize potkali už dříve, tak mocně zpochybňovala své právo na existenci, že si zpochybnila i právo jíst, a trávila mnohé dny bez jídla. Mezi nezbytné předpoklady zdravé první čakry patří obnovení práva na existenci, ovládnutí schopnosti vlastního uzemnění a naplnění potřeb ohledně práva na jídlo.

MANIFESTACE A PROSPERITA

Dobré uzemnění, napojení na vlastní tělo a fyzický svět, dobrá výživa a dobré zacházení sám se sebou přispívají ke schopnosti vykazovat prosperitu. Nemyslím tím bohatství – mluvím o uspokojení základních potřeb způsobem, který je bezpečný, stabilní a dostatečně svobodný na to, aby přesahoval vědomí přežití. Znamená to být schopný platit nájem nebo hypotéku, udržovat auto v dobrém stavu, udržovat relativní řád a pořádek v domácnosti a pravidelně se stravovat. Jedná se o schopnost poradit si se základními otázkami života na zemi, s požadavky života ve fyzickém těle. Abychom tyto základní potřeby přežití uspokojili, musíme být schopni fungovat ve svém bezprostředním fyzickém okolí – vyzískat z něj, co potřebujeme pro zachování našeho života a života naší rodiny. Je to testovací pole schopností první čakry. Dává nám prostředky naší vlastní nezávislosti, umožňuje nám stát na vlastních nohách, stát na zemi. Budoucnost můžeme ovlivnit, jen když stojíme pevně na zemi.

První čakra představuje nejvíce specifickou a nejvíce omezenou úroveň systému. Omezení vytváří hranice, odděluje nás od okolí a tím zároveň i definuje. Hranice jsou nezbytným vymezením, které nám umožňuje mít něco vlastního, něco celistvého.

Aby se mohla prosperita projevit, musíme být schopni akceptovat hranice. Musíme být schopni soustředit se na to, co potřebujeme, být v tom konkrétní. A musíme se na to dokázat soustředit natolik dlouho, aby se to mohlo projevit. Abych dokázala zhmotnit tuto knihu, musím dokázat nad ní měsíce sedět na židli. Aby si člověk osvojil nějakou pracovní schopnost, většinou potřebuje dlouhé období vzdělávání nebo tréninku. Abychom se stali v něčem opravdu dobrými, potřebujeme to tak dlouho zkoušet a opakovat, až se díky dlouhodobému zaměření na jednu aktivitu staneme v ní mistry.

Schopnost projevení se vyžaduje přijmout omezení. Díky pevným hranicím můžeme něco obsáhnout a tudíž i něco shromáždit a na něčem stavět.

Poznala jsem mnoho inteligentních a nadaných lidí, zejména z okruhu New Age a alternativní kultury, kteří nedokázali prosperovat. Další věc, kterou jsem u téhle skupiny zaznamenala, bylo nerealistické upnutí se ke svobodě, neochota přijmout omezení, která by umožnila vyjádřit základní potřeby. Ve výsledku nejsou vůbec svobodní, naopak jsou zotročeni úrovní vědomí odpovídající první čakře. Coby Střelec milující svobodu jsem prožila celé období mezi dvacátým a třicátým rokem v tomto stavu. Byla jsem svobodná, neomezovaná nezáživnou prací, ale přitom bez peněz, které by mi umožnily něco s mojí svobodou udělat. Doopravdy svobodná jsem nebyla do té chvíle, kdy jsem přijala svá omezení s grácií a byla jsem ochotná přijmout koncept prosperity.

Když budeme s omezeními první čakry spolupracovat, zvýší se nám úroveň energie a přirozeně se rozšíří i do dalších úrovní. Pokud se budeme těmto omezením bránit, budeme lapeni v módu přežití, neschopni zvednout proud osvobození nad zem. Základním paradoxem je, že abychom mohli omezení překonat, musíme je přijmout. Toto téma se týká všech čaker – abychom se mohli posunout dál, musíme se cítit napřed jisti na úrovni předchozí.

Pěstování lotosu

PŘEHLED UTVÁŘENÍ PRVNÍ ČAKRY V PRŮBĚHU VÝVOJE

VĚK

Děloha až 12 měsíců

ÚKOLY

Fyzický růst

Rozvoj motoriky

Vytváření vazeb

POTŘEBY A TÉMATA

Důvěra

Výživa

Bezpečí

Právo být tady

HRA PRO PŘEDSTAVIVOST

Zkuste se na chvíli vžít do zkušenosti novorozeného dítěte. Právě jste opustili teplou a tmavou dělohu, kde jste měli všechno zajištěné, a ocitli jste se v oslepujícím světle a zimě. Otevřeli jste oči a vidíte rozmlžené obrazy, slyšíte zvuky mnohem víc nahlas, než jste je slyšeli kdy dřív. Jste vyděšení a máte hlad. Nějaký základní instinkt vám přitáhne ústa k prsu a vy sajete první doušky života, teplé mléko vám teče do prázdného bříška. Odpočíváte, cítíte se na chvíli bezpečně. Vaše životní cesta právě začala, tím nejtěžším úkolem ze všech – narozením.

Úkolem tohoto období je pomoci dítěti dostat se plně do svého těla, vytvořit si pocit důvěry k jeho opatrovníkům a pocit bezpečí vůči okolnímu světu.

STANLEY KELEMAN

V prvních několika měsících života pro sebe nemůžete moc udělat. Ničemu nerozumíte a nad svým tělem ani nad svým okolím nemáte takřka žádnou kontrolu. Neumíte žádný jazyk, takže nemůžete ani komunikovat ani rozumět ničemu z toho, co se kolem vás říká. Přesto váš život závisí na tom, jak budou vaše potřeby uspokojeny.

I když si postupně osvojujete jednoduché úkoly, tento stav trvá celý první rok života. Uspokojení potřeb je zcela mimo vaši kontrolu, ale vy toho potřebujete tolik. Cítíte se vyděšeně, jak jste se v děloze necítili. Ani to, co potřebujete, vám není poskytováno tak automaticky, jako tomu bylo v děloze. Zažíváte období hladu, chladu, nepohodlí a bolesti.

Rodina určuje, jak si budeme vytvářet zázemí a budovat půdu pod nohama. Pokud se nám nedostává dostatečného množství dotyku, nikdy si nebudeme emocionálně jisti sami sebou ani půdou, na které stojíme, protože nemůžeme věřit ostatním, že nás podrží… Lidé, kteří v dětství nebyli dostatečně zvedáni, nošeni, drženi, mají strach z pádu a drží se křečovitě co nejdál od země.

STANLEY KELEMAN

To, jak jsou nebo nejsou tyto potřeby zázračně uspokojovány, vytváří vaši psychologickou základnu vztahování se vůči světu: důvěru nebo nedůvěru. Protože nechápete mechanismy, jakými jsou tyto potřeby uspokojovány (pláč je v této fázi života automatický a nezáměrný), otázka důvěry vs. nedůvěry se stává základní zkušeností vlastního Já. Poprvé si nejasně uvědomujeme, jestli jsme tu rádi nebo ne.

Důvěra nebo nedůvěra představuje základní program první čakry, který zase tvoří základ všech dalších navazujících programů. Důvěra umožňuje tělu rozvinout se ze stísněné pozice, umožňuje zažít bezpečí a klid, podporuje spojení, vytváření vazeb a objevování. Pokud máme důvěru, jsou naplněny potřeby instinktu přežití a zažíváme pocit emocionálního uspokojení. Pokud věříme, že svět je přátelské místo, máme pocit, že budeme žít. Bez důvěry máme neustálé obavy o přežití, a protože není žádný způsob, jak se s hrůzou potkat, přemáhá nás nesnesitelná úzkost.

Vše podstatné okolo přežití – jídlo, dotyk, teplo a fyzické pohodlí – musí přijít zvenku. Poskytuje nám ho rodina – rodiče, pečovatelé. To, jak rodiče tento úkol zvládnou, závisí z velké míry na tom, jakou oni dostávali v dětství podporu a jaký systém podpory jim byl nastaven v mládí. Máte podporu a pomoc prarodičů? Má rodina dost peněz na uspokojení všech základních potřeb? Musí matka pracovat? Jedla v průběhu těhotenství a kojení dobře? Všechny tyto skutečnosti ovlivňují vývoj první čakry.

V prvních měsících života reaguje nervový systém instinktivně. Z těla vychází signály – hlad, zima, nepohodlí – a jsou spontánně vyjadřovány pohybem nebo pláčem. Vědomí se ještě nerozvinulo do té míry, aby dokázalo blokovat jakékoliv proudění energie. Jste zcela otevření a zatím jste se nenaučili, jak odfiltrovat nechtěné věci. Kojenecké tělo je doslova zaplaveno životem a energií. Z toho stavu se začíná formovat první čakra a základy Já.

PROSTŘEDÍ PŘEDSTAVUJÍCÍ JÁ

Pro plod procházející vývojem je děloha první zkušeností těla, prvním domovem, prvním prostředím a základnou, ze které vyrůstá život. Z tohoto důvodu je prostředí důležitým a často přehlíženým faktorem, který má vliv na vývoj první čakry. Vyvážené stravování matky a její emocionální rozpoložení během těhotenství hrají důležitou roli v utváření osobního zázemí dítěte. Pokud je děloha těsná, dítě se naučí stahovat tělo. Pokud je matka ustrašená nebo napjatá, prostředím dělohy proudí chemikálie stimulující zvýšení energie, což se stane pro plod běžným stavem. Pokud matka užívá látky jako tabák, alkohol nebo drogy, dítě, které v sobě nosí, je užívá s ní.

Lidský život začíná ve stavu před vynořením ega. Stav po narození představuje ponoření do „Dynamického základu“, který předchází schopnosti vyjádřit individualizované Já… Ve stavu původního zanoření je novorozenec jakousi dělohou mimo dělohu. Nachází se ve stavu psychického těhotenství, ve stavu očekávání na porod a rozvoj ega.

MICHAEL WASHBURN

Narození je bránou do života a počátkem individuality. Je prvním krokem na naší cestě životem a má zásadní vliv na to, jak se na cestě budeme cítit. Dítě si svoji individualitu zatím neuvědomuje. Prvních šest měsíců zůstává ve stavu smíšené identity a ještě nezná koncept samostatného Já. Matčino tělo, hlas, dotyk a vůbec její přítomnost jsou součástí jednotné, celistvé zkušenosti života.

Stav matky a okolního prostředí jsou pro člověka první zkušeností sebe samého. Když je matka pozorná a pečující, prostředí příjemné a podporující, potom vnímáme sebe také tak. Proudí námi vřelá, příjemně vzrušená a pozitivní energie. Když se matka chová chladně a krutě a prostředí je zraňující, mají naše první zkušenosti se životem a se sebou samými negativní energii. Toto naprogramování tvoří základní kámen našeho dalšího vývoje, a proto se i problémy v první čakře nějakým způsobem objeví v čakrách dalších.

Pokud po reflexivních tělesných projevech pohybu a zvuku (jako je pláč) následuje úleva v podobě jídla, tepla a utišení, zůstává návaznost mezi vnitřkem a vnějškem nepoškozená a stav splynutí s matkou trvá, dokud se vědomí a vývoj motoriky nerozvinou natolik, aby se dítě mohlo začít oddělovat. Pokud potřeby dítěte nejsou uspokojovány, vytvoří si k vnějšímu světu nedůvěru, odloučí se od vnitřního světa a zažívá pocity nepatřičnosti a bezmoci u kořene svého bytí. Pro malé dítě je harmonie vnitřního a vnějšího světa nezbytná, ale opravdu extrémně důležitá je v období, kdy jsou pro dítě ještě nerozlišené. Když naše instinktivní impulsy nedostávají věci nezbytné k přežití, naučíme se je ignorovat nebo jim nevěřit a zároveň začneme vnímat svět jako nepřátelský. Nedůvěra k základním instinktům nás uvádí do rozporu s podstatou naší fyzické existence. Jsme pak v rozporu s vlastní půdou pod nohama a s přirozeným světem.

Erikson pojmenoval tento prvotní životní konflikt jako důvěra vs. nedůvěra a jako zdravé řešení označil pocit naděje. „Naděje je trvalá víra ve splnitelnost základních přání.“1 Naděje nám dává důvěru, entusiasmus, pozitivní myšlení a nadšení ze života. Je základní esencí potřebnou k prospěchu a pohybu vpřed. Vývojové úkoly se v této fázi točí kolem učení se, jak zacházet s tělem coby základním nosičem života. Pozornost, sestupující ze sedmé čakry, se napřed soustředí na samotné tělo, jak dítě objevuje vlastní ruce, nohy, prsty na rukou, prsty na nohou. Pomocí základních instinktů se učí sát, uchopovat, převalovat, sedět, plazit se, lézt a chodit. Dítě se také učí kontaktu s fyzickým světem uchopováním a manipulací s objekty, učí se zacházet s lahví nebo hrnečkem, zkouší se zvedat za pomoci bočnic postýlky. Naučí se, že objekty existují, i když už je nevidíme.

Program první čakry je předverbální, předkonceptuální, reflexivní a instinktivní. Piaget ho nazývá senzoricko-motorickým obdobím, kdy vědomí je smyslové a vývojovým úkolem je rozvoj motoriky.

Okolo šestého měsíce dojde k úžasné změně. Dítě se posadí a poprvé v životě je samo ve vertikální poloze. Čakry jsou nyní vyrovnány jedna nad druhou a energie proudí směrem vzhůru. Rodiče zpravidla zaregistrují, že je dítě jakoby více přítomné a úplně září. Sezení mu také rozšíří pole vizuálního vnímání a následně velikost světa, což souvisí i s následným vývojem druhé čakry.

Další rozvoj první čakry se projevuje přibíráním na váze, rozvojem motorických schopností a posilováním nohou, které je přípravou na chůzi. Dítě se brzy plazí, leze i chodí, a tak stojí na vlastních nohách s určitou dávkou vertikální nezávislosti. Základní stavební kameny individuálního života byly vybudovány a dítě je připraveno objevovat svět skrze smysly a pohyb. Otevírá se vzrušující sféra druhé čakry.

Traumata a zneužití

Na první čakru má vliv vše, co ohrožuje přežití, jako trauma porodu, opuštění, zanedbávání, vážné nemoci, podvýživa, extrémní chudoba nebo fyzické zneužívání. Čím nižší byl věk dítěte, když k něčemu takovému došlo, tím více je zdravý vývoj první čakry ohrožen. Bezproblémové první roky života vytváří pevnou základnu, díky níž se dají lépe zvládat obtíže, které se objeví v průběhu života, a také umožňuje se z nich rychleji vzpamatovat.

Mysl má k tělu takový vztah, jaký měli k dítěti rodiče.

Když kojenec musí čelit nebezpečí nebo ohrožení, dostává se do situace, kdy je odkázán sám na sebe – tato nezávislost je ale v jeho vývojové fázi nemožná. Dítě tak upadne do nesnesitelné směsi strachu a bezmoci – zakouší absenci základů. Když se to stane, zablokuje se proud energie směřující dolů. Životní energie se proto nasměřuje nahoru do horních čaker, které v té chvíli vypadají bezpečněji. Přesun energie směrem vzhůru se tím ale stane běžným, spodní čakry tak zůstanou zanedbané a celý systém se vychýlí z rovnováhy.

Porod a kojenecké období si většina lidí vědomě nepamatuje. Přesto jako základní zkušenosti nepřímo ovlivňují každý aspekt naší existence. Vzpamatování se z těchto traumat je výhradně neintelektuální proces. Vyžaduje návrat pozornosti k pohybům těla a zprávám, které nám tělo vysílá, ponořením do fyzičnosti a znovu napojením na základní impulsy. Následuje bližší ohledání některých nešťastných událostí, které poškozují zdravé fungování první čakry v průběhu jednotlivých klíčových vývojových fází.

TRAUMA PORODU

Porod je první zkušeností přežití. Oddělení od matky po porodu je nešťastný lékařský zvyk, který způsobuje dítěti zásadní trauma. Není divu, že kultura, která praktikuje takový zvyk, nechává tolik lidí bez kontaktu s půdou a navíc dopouští tak sebevražedné ničení země, naší kolektivní půdy.

Vědomí a kultura se vyvinuly mnohem rychleji než fyzické tělo. Pouze v posledním století se děti rodí do technologického prostředí, zatímco miliony let předtím se přesunuly z dělohy do podobně organické zkušenosti kontaktu s matkou, tichem, temnotou a obklopením. Technologický porod, při kterém je novorozenec vytažen do jasných světel, poplácán a oddělen od matky, je pro náš prastarý nervový systém takový šok, že tato zkušenost představuje útok na neurobiologický pocit ukotvení. Tyto první momenty vypovídají o tom, že něco je hodně špatně, i když novorozenec si takovou formulaci samozřejmě neuvědomuje. A novorozenci mužského pohlaví pak bývají často traumatizováni obřízkou bez anestézie.

Naštěstí si v porodnicích pomalu začínají uvědomovat potřebu návaznosti přesunu z dělohy k matce a prsu. Kojení zažívá comeback a poporodní kontakt byl konečně uznán jako klíčový akt pro vytvoření vazby mezi matkou a dítětem. Mezitím několik generací muselo přetrpět zkušenosti porodu, které z principu narušovaly dobré ukotvení ve světě. Pro většinu z nás tak musí být ukotvení a znovupřijetí těla vědomým aktem namísto toho, aby bylo přirozeným nezadatelným právem.

K traumatu při zrození se pak mohou přidat další obtíže a oslabení. Dítě s těžkým porodem bývá více náchylné k pláči, potřebě neustálé pozornosti a zdravotním problémům. Pláč může omezovat vytvoření zdravého vztahu rodič-dítě, způsobovat stres novopečeným rodičům, a začít tak kruh dalšího zanedbávání nebo nevhodného jednání. Pokud je ale zázemí dobře nastaveno a dítě je přijímáno, vyživováno a opečováváno, nemá důvod být příliš neklidným, a tím spíše se mu dostane pozitivního přijetí a podpory během důležitých prvních měsíců.

Děti z inkubátoru jsou připraveny o kontakt s matkou a zážitek kojení. Vidět milující tváře přes sklo bez možnosti dotyku vede k odcizení od těla. Dospělí, kteří prošli jako miminka inkubátorem, mají často sklony vnímat své životy jako surreálné, smiřovat se se vztahy bez blízkosti a nevědět, jak do nich blízkost vnést. Mají nejasný pocit, že jim něco v životě chybí, ale nedokáží to uchopit. Izolace jim připadá v pořádku, a tak ji i snadno přijímají, neboť postrádají zkušenost bezpečí a propojení, a tedy i pevný kontakt s vlastním tělem.

Období bezprostředně po porodu je nejdůležitější pro vytvoření představy o životě mimo tělo matky. To, co během něj dítě prožívá, utváří jeho pocit toho, co je pro něj v životě přirozené.

JEAN LIEDLOFFOVÁ

OPUŠTĚNÍ

Opuštění, ať už fyzické nebo emocionální, má na přežití přímý vliv. Dítě, kterému se nedostává dostatek dotyku, zažívá jistý druh opuštění, a to i když ostatní péče je poskytována perfektně. Tělesný kontakt je tak nezbytný, že děti v ústavech umírají bez dostatečného množství dotyku na nemoc zvanou marasmus, což v řečtině znamená „chřadnutí“. Jenom z jídla totiž nemají dostatek energie na to, aby se mohly formovat. Ve dvacátých letech dvacátého století byla úmrtnost dětí v kojeneckých ústavech 90 až 100 procent, a těch pár co přežilo, mělo to štěstí strávit alespoň krátký časový úsek u náhradní rodiny.2

Opuštění může být nenápadné i do očí bijící. Pokaždé, když je malé dítě oddělené od rodičů, cítí se poněkud opuštěně. Krátká období odloučení jsou v pořádku a nepůsobí trvalou škodu. Delší období, jako pobyt v nemocnici, rozvody, nebo dlouhé výlety z města, však vytváří bazální nejistotu. Je pak důležité, vyhradit si pro dítě čas na speciální pozornost a ujištění, že je milováno.

Pokud je dítě adoptované, stále zažívá opuštění rodným rodičem. Adoptivní rodiče musí dítěti vynahradit úzkost ze separace tím, že mu budou poskytovat lásku a bezpečí – bude jí potřebovat víc, než ostatní děti.

Opuštění je hrozbou pro přežití. Cítíme se nechtění a pochybujeme o svém právu na existenci. Vyvolává v nás strach, který může ovlivnit přiměřenost reakcí na běžné situace. Například pokud se bojíme opuštění ještě jako dospělí, můžeme mít strach vyjádřit se ve vztahu o věcech, které nám vadí, protože se bojíme, že budeme znovu opuštěni. Anebo můžeme být na opuštění příliš připraveni a vykládat si i drobnou kritiku nebo změnu nálady jako signál, že nás už nechtějí. Prázdnota opuštění může být zažívána stále znovu, s každým dalším opuštěním v dospělosti, kdy nás ztráta blízké osoby uvrhne do pocitů roztříštěnosti. Tělo může tento kolaps zrcadlit, svaly mohou být chronicky nedoživené, nohy slabé a vrchní záda ohnutá, jakoby je páteř nedokázala udržet rovně.

Stav opuštěnosti v letech, kdy se utváří osobnost, často vede k přehnané aktivitě první čakry – dochází k nezdravému pokusu o kompenzaci upnutím se na bezpečí, jídlo, blízké osoby nebo rutinní činnosti. Janet nebyla spokojená se svojí prací, ale bála se ji opustit s tím, že by si už nikdy nemohla najít žádnou jinou. Mariana žila v nenaplňujícím vztahu, ale byla přesvědčená, že když by ho opustila, skončila by navěky sama. Marvin měl v bance plno peněz, ale nedokázal je utrácet. Všichni lpěli na bezpečí toho, co měli, a posílali energii do udržení vzorce, který jim poskytoval iluzi bezpečí. Neměli základní důvěru, báli se změny.

Opuštění ostatními vede k tendenci opustit sám sebe. Například Cindy po sebemenším vyrušení opustí jakýkoliv rozdělaný úkol. Sam se moc nestará o své tělo, někdy dokonce zapomene jíst nebo se umýt. Sarah zapomene na vlastní názor, jakmile se setká s nesouhlasem a přejme názor druhého. Nathan nechává věci nedokončené, nedodělal školu a v práci i doma za sebou nechává rozdělané úkoly. Opuštění podrývá důvěru nezbytnou k vytvoření pocitu bezpečí, naděje a sebedůvěry. Podrývá základy Já.

ZANEDBÁNÍ

Zanedbání je jemnější forma opuštění. K zanedbání dochází ve vlnách, což narušuje základní úkol první čakry – stabilizaci celého systému. Pokud je zanedbání natolik mírné, že ho přežijeme, vyrosteme s pohřbenou vzpomínkou bezmocnosti, které chybí odkaz k něčemu konkrétnímu. Tato nestabilita vede k nedůvěře vůči ostatním a způsobuje další odcizení od případných podporovatelů. Zanedbání také vede ke studu, což silně ovlivňuje pocit sebeúcty a osobní síly, domény třetí čakry, a oslaben je také pocit práva na lásku, spojený se čtvrtou čakrou. Stejně tak jako opuštění, i zanedbání se silně odrazí ve způsobu, jakým nakládáme sami se sebou.

PORUCHY PŘÍJMU POTRAVY

Podvýživa nebo nepříjemné situace spojené s jídlem (jako třeba otcovy výbuchy vzteku u večeře) ovlivňují naši schopnost se vyživovat – základní funkci první čakry. To, jestli dítě bylo nebo nebylo kojené, emocionální stav matky během krmení a zděděné přístupy k jídlu mají vliv na naše mechanismy přežití. Měla jsem několik klientek, které směly jíst až poté, co se najedl jejich bratr. Další klientka se mi svěřila, že musela sedět u stolu čtyři hodiny, dokud nedojedla studený talíř vajec. Některé děti žijí v permanentním hladu, jiné jsou přecpávány nekvalitním jídlem, další jsou nuceny jíst, i když nemají hlad, a jinými rodiče skrze jídlo manipulují.

Dospělí, kteří tyto věci zažili v průběhu dětství, mají problémy rozpoznat signály hladu. Mohou mít potravinové alergie, odpor k jídlu nebo naopak závislost na jídle. Mohou mít problémy s důvěrou, poruchy příjmu potravy, trávicí obtíže, nebo prostě stagnující energii jako důsledek uzavřeného systému, neschopni začlenit nové vstupy. Jelikož k nám výživa přichází v různých podobách – jídlo, přátelé nebo intelektuální a kreativní stimulace – mohou se potíže s výživou projevit v různých oblastech života.

KLYSTÝRY

Dalším traumatem první čakry, hojně rozšířeným v předchozí generaci, je trauma klystýru. Nadužívání klystýru se dá přirovnat k sexuálnímu zneužívání, jen je v tomto případě více poškozená první čakra, spíš než druhá čakra zaměřená na sexualitu (ale v některých případech může mít klystýr i sexuální podtext). Invaze do oblasti nejbližší ke kořenové čakře zničí důvěru, která je tolik potřebná v této vývojové fázi, a doslova narušuje pocit pevnosti. Problémy s hranicemi jsou nabíledni, vytvoří se buď neprostupné zdi, nebo neexistující hranice. Došlo k popření práva první čakry – práva mít – a jediný pevný výtvor dítěte je odebrán proti jeho vůli v době zcela nesynchronizované s tělem. Jako reakce se energie přesune směrem nahoru do hlavy, a výsledkem je buď neschopnost něco obsáhnout a udržet, nebo naopak přehnaná potřeba držení, doprovázená poškozeným pocitem autonomie (problém třetí čakry).

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Tělo Východu, mysl Západu.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.