Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Carsten Bothe

Kůže
šití, opravy a výrobky

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
jako svou 6527. publikaci

Projekty a texty: Carsten Bothe
Fotografie: z archivu autora a Ladislav Hemrlík (str. 6, 8, 11, 18, 31, 36, 38, 39, 42, 46, 62, 86)

Z německého originálu Leder nähen vydaného nakladatelstvím Heel
přeložila: Veronika Prokopová
Sazba a grafická úprava: Jan Dvořák
Formát ePub Milan Vilímek Jihlavský
Odpovědná redaktorka: Jana Minářová

Počet stran 112
První vydání, Praha 2017
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Copyright © 2015 Originally published in German by HEEL Verlag GmbH, Germany, under the title: Leder nähen − Gestalten und Reparieren leicht gemacht.
Licensing Agency: Agentur Dr. Ivana Beil, Schollstr. 1, D – 69469 Weinheim
© Grada Publishing, a.s., 2017

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

Doporučení a pracovní postupy v této knize byly autorem ověřeny, přesto nelze za ně převzít odpovědnost. Autor ani nakladatelství neručí za jakékoliv věcné, osobní ani majetkové škody.

ISBN 978-80-271-9691-3 (ePub)
ISBN 978-80-247-6594-5 (pdf)
ISBN 978-80-271-0140-5 (print)

ÚVOD

S přírodními materiály je radost pracovat, a o kůži to platí dvojnásob. Kožené výrobky jsou pevné, krásné na pohled i na omak a nádherně voní. Šití kůže není příliš složité a výsledky jsou již brzy vidět. Pěkný pásek je začátečník schopen vyrobit již zhruba za hodinu.

V této knížce se dozvíte, na co se při šití kůže zaměřit. A můžete ihned začít s jednoduchými projekty a naučit se základní postupy. Tak si položíte základní kámen, na který můžete dále stavět a dojít až k vysoké řemeslné zručnosti. Pokud si osvojíte puncování nebo malování na kůži může se z vašich výrobků stát umělecké dílo.

Carsten Bothe

PRACOVIŠTĚ A MATERIÁL

Pracoviště

Většina amatérských sedlářů začínala jako nožíři. Ve své nožířské dílně si zkoušeli řezat kůži. Dílnou však zpravidla létal vzduchem brusný prach a usazoval se na kůžích. Prach z kovových částic reaguje s vlhkostí ze zpocených rukou a se zbytky kyselin z vydělávání kůže a vytváří nerozpustnou železitou kaši, která na kůži zanechává trvalé černé skvrny. Proto je nutné dílnu pro zpracování kůže oddělit od prostoru se špinavým provozem. Šití kůže je velice čistá práce, kterou můžete provádět i na kuchyňském stole. Před započetím práce je vhodné si pracoviště pořádně vyčistit a vysát.

Šití kůže je velice čistá práce.

Jako podložku je nejlépe používat stabilní stůl s čistým povrchem, aby se kůže při zpracovávání neumazala. Pokud chcete zpracovávat kůže vcelku, potřebujete stůl minimálních rozměrů 2,5 × 1,5 m. Pro řezání materiálu je vhodná speciální podložka, kterou koupíte v obchodech pro kutily. Speciální podložka je vyrobena z umělé hmoty, která netupí ostří nože a po provedení řezu se místo opět „uzavře“. Její povrch tak zůstává stále hladký a čistý, a je tak možné kůži rozřezat do posledního kousku. K propichování otvorů dírkovačem se ale tato podložka nehodí, protože byste ji velice rychle proděravěli. Pro tuto práci je nejlepší používat jako podklad kousky dřeva. Pro puncování jsou ideální těžké hladké kamenné desky, např. parapetní desky z mramoru nebo granitu.

Pokud si chcete zařídit trvalé sedlářské pracoviště, pak je důležité také jeho osvětlení. Kromě denního světla je dobré dílnu vybavit kvalitními zářivkami nebo LED – svítidly, protože při navlékání nití do oušek jehel potřebujete dobře vidět. To je důležité, zejména pokud svoje „hobby“ provozujete po večerech nebo převážně v zimě.

Pro řezání použijte speciální zelenou umělohmotnou řezací podložku a kousek dřeva.

Kůže

Při zpracovávání kůží existuje celá řada různých postupů, tzv. vydělávání (činění):

Kůže s vlasem bývá označována jako kožešina nebo rouno (kožešinové činění nebo kožešinová apretura). Tyto druhy kůží se používají v sedlářství velice zřídka, spadají spíše do oboru kožešnictví. Jedná se o měkké kůže, které se musí šít na speciálních kožešnických šicích strojích a lepit na nosný materiál, jinak by se tenká kůže s jemnými stehy při používání poškodila.

Surová kůže nemá srst ani nebývá vydělaná. Označuje se někdy též jako pergamen. Její zpracování je velice obtížné a není příliš časté. Občas se používá na výrobu plochých řemenů.

Při zpracovávání kůží existuje řada různých postupů tzv. vydělávání (činění).

Blána bez srsti a lícové strany, která se vydělává olejem nebo rybím tukem a pak se valchuje, bývá označována jako semiš. Nejčastěji se používá při výrobě lidových krojů. Na dobrých průmyslových šicích strojích ji lze zpracovávat stejně jako obyčejné látky. U dlouhých švů se nejdříve lepí textilní páska, která zabrání tomu, aby se kůže ze šicího stroje vytahovala nebo se v něm nežádoucím způsobem posouvala. Malé kousky, ze kterých se zhotovují sáčky nebo mokasíny, je možné sešívat ručně pomocí kulatého šídla.

Hlavní materiál, o kterém bude v této knize řeč, je tzv. sedlářská nebo čistá kůže. Má lícovou neboli koženou stranu, ze které byla odstraněna srst. Podle způsobu vydělávání bývá kůže různě tuhá. Když se kůže nedá snadno ohnout, říkají odborníci že „stojí“. Povrch je hladký, různě silně mastný nebo natřený voskem.

Jak najít vhodný materiál?

Za posledních 20 let je sedlářů, stejně jako řemeslníků obecně, čím dál méně, a tím také klesá poptávka po kvalitních sedlářských kůžích. Naštěstí v posledních letech díky popularitě výroby nožů, hnutí „LARP“ nebo zálesáctví a se tento stav začíná srovnávat. Jestliže jste byli před 20 lety v nepříjemné situaci, že sedlářské materiály bylo možné koupit pouze ve velkém množství, nabízí dnes internet plno zasilatelských firem, které vám dodají požadované množství, jenž jste schopni spotřebovat. Ovšem jestli se jedná o ten správný druh kůže, poznáte až když si na ni sáhnete. Musí být lehce mastná a každopádně musí být vyčiněna látkami rostlinného původu. Chromové činění není pro naše účely vhodné. Kusy kůže by měly být 3‒6 mm silné a neměly by příliš „stát“, tedy být příliš tvrdé. K jakému účelu je daný druh kůže vhodný, bývá většinou uváděno v technickém popisu produktů. Ještě lepší je, obzvláště pokud si vybíráte kůži někde sami, vysvětlit obchodníkovi, k jakému účelu chcete kůži použít a co od ní očekáváte. Nerozpakujte se kůži reklamovat nebo vrátit, pokud nesplňuje vaše požadavky. Abyste se pak nemuseli léta rozčilovat, že vám kůže leží v polici a že o ni stále zakopáváte. Pracovat se vyplatí pouze s kvalitní kůží.

Podle způsobu vydělávání bývá kůže více nebo méně tuhá.

Kůže je zajímavá především v přírodních barvách. Téměř bílá nebo lehce zabarvená do světle hnědého odstínu. Nabarvené kusy kůže v krásných neonových nebo divokých barvách prozrazují, že byly ošetřovány s použitím velkého množství chemie. V případě potřeby si můžete kusy kůže natřít sami a zvolit si barvu podle vlastního výběru. To je výhodné, pokud se rozhodnete kombinovat drobné kousky v různých barvách. Nemusíte proto kupovat zbytečné velké kůže v jednotlivých barvách za spoustu peněz jenom proto, že si chcete zhotovit barevný pásek nebo pouzdro na nůž.

Protože je možné koupit hotové přířezy vhodné na pásky v různých délkách, šířkách i tloušťkách, doporučuji získávat první zkušenosti s kůží právě při výrobě opasků, aniž byste při tom museli investovat spoustu svých peněz do nákupu a opracování kůže.

Vyplatí se pracovat pouze s bezvadnou kůží.

Nejvhodnějším druhem kůže k výrobě kožených pouzder podle severských vzorů je tenká kůže silná max. 3 mm, která ve střední části obsahuje tzv. „kopí“, což je neopracovaná kůže. Tato kůže se před zpracováním máčí a při sušení se částečně seschne. Aby pouzdro později přesně sedělo, obšívá se buď dřevěný model opisující lemování pouzdra anebo celý nůž zabalený do potravinářské fólie. Šití takové kůže je srovnatelné se šitím semišových kůží. Používá se zahnuté šídlo a jehly, protože oba kraje kůže se sešívají buď na sraz, nebo přehnuté. To je ovšem již práce pro profesionály a přesahuje rámec této knihy.

Nitě

Velice často bývají nitě trestuhodně opomíjeny. Přitom jsou stejně důležité jako kůže samotná, protože dobře ušitý šev musí vydržet stejně dlouho jako kůže samotná. Jako materiál se pro výrobu nití používají jak přírodní tak umělé materiály. Jako přírodní materiály se používají pravé zvířecí šlachy, surová kůže, kožené řemínky nebo nitě na bázi přírodních rostlinných surovin. Mezi umělé materiály patří syntetické šlachy, nylonové nitě aj. Pro nouzové a rychlé opravy se může použít ocelový vázací drát na květiny nebo tenký mosazný drát.

Hotové přířezy na pásky můžete koupit v různých šířkách, délkách a tloušťkách.

Nitě z rostlinných vláken jsou pro řemeslný čistý steh nejlepší volbou. Bohužel v současné době je problém sehnat ten správný a především dostatečně silný materiál. A i když jsou nitě z přírodních materiálů nabízeny, málokdy bývají kroucené tradičním způsobem, ale většinou jsou pletené na moderních strojích. Má to tu nevýhodu, že tyto pletené nitě se nedají seříznout do špičky a velice špatně se navlékají do jehel. Většina se pak vyrábí z bavlny a nebývají tak pevné jako nitě z konopí nebo lnu.

Kroucené a pletené nitě

Pletené nitě, někdy též nazývané pstruhové, mají hladký a rovnoměrný povrch na rozdíl od nití kroucených a proto se s nimi v šicích strojích lépe pracuje. Pokud se na ně podíváte silnou lupou, objevíte na nich copánkový vzor. Pokud si ustřihnete několik cm dlouhý kousek a budete jej mnout mezi prsty, zůstane nit stále pohromadě. Pokud totéž uděláte s kroucenou nití, rozloží se na jednotlivé prameny.

Nevýhodou všech druhů pletených nití z umělých i přírodních materiálů je, že se nedají dobře seříznout do špičky. Proto musí být tyto nitě provlečené uchem jehly ve dvojnásobné tloušťce, a je třeba dělat větší otvor, než je nezbytně nutné. Zejména při ukončování stehů to působí dost rušivě. Oproti tomu dobře seříznutá nit není v uchu jehly o mnoho silnější, než zbytek nitě. Nehledě na to, že na s kůží vyčiněnou přípravky z rostlinných vláken, pryskyřicemi stromů nebo včelím voskem, se tyto kroucené nitě lépe snášejí. Zpracování vysoce kvalitních druhů kůže řemeslným způsobem dobře funguje pouze při použití odpovídajícího druhu nití.

Nitě jsou stejně důležité jako samotná kůže.

Majitelé nožů často opravují prořezané špičky pouzder pomocí drátu v naději, že už je nůž víckrát neprořízne. Důvodem proříznutí pouzdra však nebývá jenom špatný šicí materiál, ale také nesprávná konstrukce pouzdra. Kov je jako šicí materiál pro kůži nevhodný, a proto se jeho případným používáním nebudeme déle zabývat.

Syntetické šlachy jsou vytvořeny z plochých navoskovaných proužků umělé hmoty, které jsou složeny do tenkých rovnoběžných vláken. Tyto nitě se velmi dobře utahují. Často se např. používají na indiánské perlové výšivky, protože jsou trvanlivé a odolné proti roztržení. Na hladkou kůži se tyto nitě používají velmi zřídka, více při šití obleků ze semišových kůží.

Surová kůže se používá k šití především koruny sedla (tzv. „hrušky“) nebo jiných silně namáhaných částí. Vhodná je také na pouzdra nožů apod. Jako materiál je velice tuhá a nepoddajná. Karel May píše, že Indiáni svazovali zajatce do mokré kůže, která se pak při vysychání stahovala a nahrazovala pouta. Tento efekt však při šití nemůžete použít, protože při namočení se na kůži objevují skvrny. Při zpracovávání surové kůže je nutné ji nejprve přetáhnout přes ostřejší hranu, čímž se kůže stává poddajnější. Přitom trochu zbělá a není tak průsvitná. Pokud je kůže dostatečně mastná, je šití docela bez problémů. V obloucích je nutno klást stehy blíž k sobě, aby přesah kůže byl stále rovnoměrný. Práce se vyplatí pouze tehdy, pokud se přesahy surové kůže při šití neprodřou. U surové kůže nelze použít obyčejné švy, ale pouze obšité okraje. Nitě ze surové kůže se tradičně používají na ručně splétaná kovbojská lasa zvaná „Lariat“.

Nit vlevo je pletená, nit vpravo točená – nechá se snadno rozmotat na jednotlivé prameny a také seříznout.

Krásný příklad z blešího trhu – „oprava“ pomocí drátu.

Tip

Hrubé nitě můžete opálit pomocí zapalovače nebo letlampy.

Polyesterové nitě jsou splétány do kulata, jsou velice pevné a lze je sehnat v různých barvách. Jsou velmi oblíbené u začátečníků, i když se docela obtížně seřezávají a nasazují do jehly. Konec nitě se zaváže na uzel a roztaví nad plamenem (např. zapalovačem), takže se už potom nerozváže. Polyesterové nitě velice špatně přijímají vosky nebo smůlu.

Kožené řemínky se jako šicí materiál používají především u značkových westernových pouzder a sedel, kde se nejedná pouze o sešití okrajů, ale je vyžadováno i jejich ozdobné opletení. Šití pomocí kožených řemenů není vůbec jednoduchá záležitost, ale spíše umění samo o sobě. Nepravidelný rozestup otvorů nebo nedokonalá práce jsou zde okamžitě patrné. Kromě toho se kožené řemínky snadno prodřou, a tak švy nemají takovou trvanlivost jako u klasických nití.

Voskované „zubní“ nitě se často uvádějí jako vhodný materiál na šití kůže, což ovšem není pravda, protože jsou příliš tenké. Jako materiál na drobnou nouzovou opravu lze použít, ale jako šicí materiál pro nové kožené výrobky již nepostačí.

Surová kůže k šití se nejenom špatně shání, ale je to materiál určený pro specialisty.

U šití pomocí řemínků ze surové kůže jsou stehy rovnoběžné s okrajem kůže.

Příprava nití

Příprava přírodních nití k šití je v podstatě velice jednoduchá. Podle pořekadla „dlouhá nit = lenivé děvče“ si nastříhejte nitě na délku cca rozpětí paží plus šíře dlaně. Později na oba konce nitě nasadíte jehly. Nejprve ale hrubá místa na niti opalte zapalovačem, tím odstraníte odstávající vlákna. Potom oba konce nitě seřízněte a protáhněte pod ostřím nože, čímž se odstraní přebytečná vlákna a síla nitě se zmenší. Toto začišťování konců se provádí na délku cca tří prstů, až se konce nití roztáhnou do vějířovitého tvaru. Nyní celou nit napusťte smolou. Jeden konec uchyťte na hřebík ve zdi nebo hák na pracovním stole a rychle přejíždějte po niti špalíkem smoly, až se smola začne třením rozpouštět. Tímto postupem se nit impregnuje, aby se později ve švu přilepila na kůži. Na hřebík pak uchyťte druhý konec nitě a naimpregnujte smolou celou druhou část nitě. Nakonec protáhněte smolou oba konce nitě a seřízněte je. Nyní je nit velice lepivá a jen obtížně by se protahovala kůží. Nyní zopakujte celý postup znovu, ale místo smoly použijte včelí vosk. Pokud použijete speciální tzv. sedlářský vosk, což je směs smoly a včelího vosku, stačí celou operaci provést jenom jednou. Nyní tedy máte připraveny perfektně naimpregnované nitě.

U surové kůže je třeba vytvořit ostrý pevný okraj, který bude současně vláčný.

Jehly

Nyní ještě chybí jehly. Dříve se zapracovávaly prasečí štětiny, nyní se používají buď ocelové štětiny (což je tenký ocelový drát, který se přehne a do cca 4/5 délky proletuje) nebo sedlářské jehly s tupou špičkou. Rozpleťte nit ve vzdálenosti na šířku dlaně od špičky seříznutého konce, abyste jí mohli propíchnout špičkou jehly. Potom nit zase smotejte a otevřete nit podruhé, asi na šířku prstu od prvního místa, abyste mohli i zde prostrčit jehlu. Navlečte špičatý konec nitě do ouška jehly a protáhněte. Nyní se nit nachází v oušku a jehla ji dvakrát propíchla. Držte jehlu pevně a táhněte dlouhý konec nitě nahoru přes ouško, takže se dosáhne na zašpičatělý konec poutek, které vznikly propíchnutím nitě. Zní to komplikovaněji, než tomu je ve skutečnosti. Orientujte se podle obrázků. Nit je tímto způsobem pevně uchycena na jehle a nemůže vyklouznout. Úpravou se nit zbavila zesílených míst a může snadno protahovat otvory v kůži. Silná vrstva včelího vosku pomůže při následném šití. Smola není nutná, protože první kousíček nitě v jehle se nepoužije pro šití, ale slouží jako držák, který natahuje nit. Konce se v závěru odstřihnou a zahodí.

Příprava přírodních nití k šití je velice jednoduchá.

Odřízněte pouze potřebnou délku nitě. Potom protáhněte konec nitě v délce asi na šířku dlaně pod ostřím obuvnického nože, tím strhnete odstávající vlákna.

Stržená vlákna ulpí na ostří nože, čímž je konec nitě seříznutý.

Na druhém konci nitě proveďte totéž.

Konce nití několikrát protáhněte na kousku vosku.

Jehly slouží k tomu, aby se jimi tenký konec nitě protáhl otvorem v kůži a nit se potom pořádně utáhla. Z toho důvodu musí být nit dostatečně dlouhá. Uvádí se, že minimální délka nitě by měla odpovídat osminásobku délky jehly plus rezerva na koncové utažení nitě.

Tip

Mějte vždy připraveno dostatek navlečených jehel, protože často je pro dokončení švu potřeba jen několik stehů, a nevyplatí se proto navlékat novou nit.

Špičkou jehly propíchněte nit ve vzdálenosti na tři až čtyři prsty od konce.

Pak ve vzdálenosti jednoho prstu znovu prostrčte jehlu nití.

Volný konec nitě navlékněte uchem jehly.

Dlouhý konec nitě vytáhněte nahoru a seříznutý konec nitě táhněte opačně.

Táhněte dlouhý konec nitě přes ucho jehly, až se vytvoří uzlík.

Nit s jehlami na obou koncích je připravena k šití.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Kůže.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.