Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Jiří Mazánek

Rozpravy o józe

Překlad a komentář Pataňdžaliho Jógasúter

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5436. publikaci

Odpovědný redaktor Jan Auský
Sazba Eva Grillová
Návrh a grafická úprava obálky Michal Němec
Počet stran 144
První vydání, Praha 2014

© Grada Publishing, a. s., 2014

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

ISBN 978-80-247-5182-5

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Jan Löffelmann.

ISBN 978-80-247-8989-7(ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-8990-3 (ve formátu EPUB)

Úvod

Tato kniha je rozdělena na dvě části. První obsahuje překlad originálního textu Jógasúter od Pataňdžaliho. Starodávné učení jógy, které vzniklo minimálně před 5 000 lety, se předávalo stejně jako i jiné indické nauky z učitele na žáky ve formě veršů a recitací až zpěvem, což umožňovalo snazší zapamatování. Tak tomu bylo i u tohoto krátkého spisku. Jeho jednotlivé verše jsou někdy též označovány jako aforismy. Tento výraz znamená, že je v co nejstručnější větě vyjádřena celá podstata věci. Té se jen tak snadno neporozumí, není-li čtenář již dostatečně pokročilý. Proto je třeba výkladu, který prováděli učitelé dle potřeby; velcí mistři též napsali komentáře.

Po tisíciletích předávání jógy z učitele na žáka ústně nebo pomocí přenosu vědomí se traduje, že jsou Jógasútry prvním spisem, který byl o józe napsán. Z jeho stručných pouček vycházejí všechny školy jógy, aby si pro sebe vybraly třeba jen některé poznatky a na nich potom stavěly celé své učení.

Jógasútry se skládají ze čtyř kapitol s nestejnými počty veršů.

První kapitola se nazývá Samádhi neboli Soustředění a definuje podstatu jógy, práci s myslí a dosažené stavy.

Druhá kapitola se nazývá Sádhana neboli Duchovní cesta a vysvětluje vše podstatné, v čem spočívá vlastní práce na sobě, vlastní praxe jógy. Protože se tato sestává z osmi stupňů, říká se Pataňdžaliho józe též osmistupňová (aštánga) jóga.

Třetí kapitola se nazývá Vibhúti neboli O dosažených výsledcích, někdy též o nadnormálních silách, protože shrnuje vše, čeho lze dosáhnout správným pochopením teorie jógy z první kapitoly a jejím správným prováděním podle kapitoly druhé.

Čtvrtá kapitola se nazývá Kaivalja neboli O isolaci, oproštění se, čili dosažení absolutního osvobození ode všech vazeb a splynutí s nejvyšším bytím. Tím je naplněn smysl jógy i této knihy.

Druhá část této knihy obsahuje 24 kapitol s volným výkladem veršů a vysvětlením jejich vzájemného propojení.1

Protože se v jednotlivých verších objevuje velké množství sanskrtských pojmů, které se těžko překládají jedním českým výrazem, ale jsou nutné k pochopení celé cesty jógy, přidal jsem na závěr abecední slovníček těch nejzákladnějších.

Jógasútry se nečtou, medituje se obvykle nad jedním nebo několika na sebe navazujícími verši. Nespěchejte tedy, prosím. Jóga není cesta rozumového vysvětlování, ale naopak praxe zastavení mysli. Instrukce uvedené v jednotlivých verších k tomu pouze napomáhají.

Přeji vám správné pochopení, správnou praxi se správným učitelem a vytrvalost bez očekávání výsledků. Nejdůležitější ze všeho je správně jednat sám se sebou v souladu.

Jiří Mazánek

1 Jednotlivé odkazy na text Jógasúter jsou v komentáři uváděny způsobem (číslo kapitoly, číslo verše), tedy např. (2,1) označuje první verš druhé kapitoly, dva po sobě následující verše uvádíme zkratkou "n" (pozn. red.).

Jógasútry

Pataňdžali

Samádhi – Soustředění

1. Nyní začíná učení jógy.

2. Jóga je zastavením změn mysli (čitta).

3. Tehdy se svědek (draštr) udržuje ve své vlastní podstatě (svarúpa).

4. Není-li tomu tak, ztotožňuje se se změnami mysli.

5. Je pět druhů změn mysli a ty jsou buď příjemné, nebo nepříjemné.
Jsou to tyto:

6. Pravé poznání, klamné poznání, představivost, spánek a vzpomínky (paměť).

7. Jsou tři druhy pravého poznání (pramána): bezprostřední, přímé (tj. vnímání), vzniklé usuzováním a přejaté (z Písem, ověřené jinou osobou).

8. Klamné poznání (viparjaja) se nezakládá na skutečné povaze objektu.

9. Představivost (vikalpa) vzniká pouze kombinací slov a významů s nimi spojených a nezakládá se na objektivní skutečnosti.

10. Spánek (nidra) je takovou změnou mysli, která postrádá jakýkoli vjem.

11. Vzpomínky, paměť (smrti) jsou minulé zážitky vyvolávané myslí.

12. Tyto změny mysli lze ovládnout jógovým cvičením (abhjása) a nepřipoutaností (vairágja).

13. Jógové cvičení je úsilí o dosažení stálého stavu beze změn mysli.

14. Ale toto jógové cvičení se teprve tehdy mění v trvalý stav, je-li prováděno dlouhou dobu, nepřetržitě a se soustředěnou pozorností.

15. Nepřipoutanost je stav mysli zbavený žízně (touhy) po předmětech jak ve světě viditelném, tak i neviditelném (ve světě bohů, ánušravika).

16. Vyšší formou nepřipoutanosti je netoužení gun ze strany vědomí z důvodů rozpoznání puruši jako od nich odlišného.

17. Jógovým cvičením je dosaženo soustředění s uvědoměním (sampradžňáta samádhi), které je spojeno s uvažováním (vitarka), rozlišováním (vičára), blažeností (ánanda) a vědomím sebe sama (asmita).

18. Dalším jógovým cvičením dojde k zastavení mysli, v níž zůstanou pouze latentní vtisky (samskáry), a je dosaženo soustředění bez uvědomění (asampradžňáta samádhi).

19. Soustředění bez uvědomění (asampradžňáta samádhi) dosahují pouhým zrozením netělesní (vidéhové) a ti, kteří splynuli s přírodou (prakrtilájové).

20. Ostatní dosáhnou tohoto stavu pomocí víry, úsilí, rozpomenutí se na vlastní podstatu, soustředěním a poznáním pravdy.

21. Těm, kdo cvičí intenzivně, je soustředění blízko.

22. O tom, jak blízko, rozhoduje, zda cvičí slabě, středně nebo silně.

23. Asampradžňáta samádhi lze dosáhnout též oddaností k Íšvarovi (Pánu).

24. Íšvara je zvláštní druh duše (puruši), jehož se nedotýkají příčiny utrpení, činy ani jejich následky.

25. V něm je zárodek vševědoucnosti vyvinut do nejvyšší míry.

26. On (Íšvara) byl učitelem i nejstarších mistrů, protože není omezen časem.

27. Jeho projevem je pranava (posvátná slabika óm).

28. Tu je třeba opakovat a rozjímat o jejím významu.

29. Tím se vědomí stahuje dovnitř a překážky jsou odstraněny.

30. Překážky, které způsobují rozptýlení mysli, jsou: nemoc, otupělost, pochybovačnost, roztržitost (nedbalost), lenost, nezdrženlivost (nemírnost), chybné představy (mylné vnímání), neschopnost dosáhnout soustředění a nestálost.

31. Doprovodné projevy rozptýlené mysli jsou: úzkost, zoufalství, tělesný neklid (třes těla) a nepravidelné dýchání.

32. Aby se odstranily tyto překážky, je třeba provádět jógové cvičení (abhjása) na jeden prvek (tattva).

33. Mysl se čistí pěstováním pocitů (bháva) náklonnosti ke štěstí, soucítění s neštěstím, radosti z dobra a trpělivosti (neutrálního postoje) vůči zlu.

34. Nebo se mysl čistí pomocí výdechu a zadržení dechu (prány).

35. Nebo se mysl zklidní probouzením vyšší smyslové činnosti, která ji upevní v nepohnutém stavu.

36. Nebo se mysl zklidní prožitkem vnitřního světla (džjóti), které je zbavené veškerého zármutku.

37. Nebo se mysl zklidní soustředěním na toho, kdo je zbaven připoutanosti.

38. Nebo se mysl zklidní soustředěním na poznání získané ve spánku a ze snů.

39. Nebo se mysl zklidní soustředěním na cokoli, co máme rádi.

40. Moc očištěné mysli sahá od nejmenšího atomu (paramánu) až k největší velikosti (mahattva).

41. Po očištění od změn se mysl stává průzračnou jako křišťál a zobrazuje vše, na čem se upevní, v pravé podobě. Tehdy se poznávající, poznávané a proces poznávání stávají jedním.

42. Tento stav se nazývá soustředěním s uvažováním (savitarka samápatti), protože mysl ještě nerozlišuje mezi skutečným poznáním, založeným na slovech, jejich významech a usuzování, či smyslovém vnímání.

43. Stav, v němž jsou vzpomínky (smrti) zcela očištěny, jakoby zbaveny své vlastní podstaty tak, že se odrazí pouze předmět sám, se nazývá stavem bez uvažování (nirvitarka).

44. Podobně jsou vysvětlena i soustředění s dotazováním (savičára) a bez dotazování (nirvičára), která se vztahují na jemnější předměty vědomí.

45. Ale oblast jemnějších předmětů vědomí dosahuje až k nerozlišitelné prvotní substanci (alinga).

46. Výše popsaná soustředění obsahují zárodek, semeno (sabídža samádhi).

47. Po upevnění se v soustředění bez dotazování (nirvičára samádhi) se rozjasní naše nejvnitřnější já (adhjátman).

48. Toto poznání je absolutní pravdou.

49. Toto poznání (pradžňa) je skutečné podstaty, protože nebylo získáno slyšením (šruti), ani logickým uvažováním (anumána).

50. Samskára, vzniklá z tohoto poznání, zabrání v projevení se všem ostatním samskárám.

51. Po odstranění i této poslední samskáry je dosaženo soustředění bez zárodku, semene (nirbídža samádhi).

Sádhana – Duchovní praxe

1. Praktickou jógu činů (krijájógu) tvoří odříkání (tapas), studium sebe a Písem (svádhjája) a oddanost Íšvarovi (íšvarapranidhána).

2. Krijájóga se provádí pro dosažení soustředění (samádhi) a oslabení příčin utrpení (kléša).

3. Jsou tyto příčiny utrpení: nevědomost, vědomí já (egoismus), připoutanost (touha po příjemném), odpor (nechuť k nepříjemnému) a strach ze smrti.

4. Nevědomost (avidja) je živnou půdou (kšétra) ostatních příčin utrpení, ať jsou spící (neprojevené), oslabené (neschopné se projevit), proměnlivé (občas se projevující) či plně se projevující.

5. Nevědomost vidí v pomíjivém věčné, v nečistém čisté, v bolestném příjemné a v ne-já já (átman, naši vnitřní podstatu).

6. Vědomí já, jáství, sobectví (asmita) je ztotožňování vidoucího, pozorovatele (drg) s nástrojem vidění (daršana).

7. Přitahování, toužení (rága) je to, co je nám příjemné, co způsobuje potěšení (sukha).

8. Nechuť, odpuzování, odpor (dvéša) je to, co je nám nepříjemné, co způsobuje utrpení (duhkha).

9. Instinktivní lnutí k životu a strach ze smrti (abhinivéša) je vlastní i mudrcovi.

10. Příčiny utrpení, které jsou v jemném stavu, lze odstranit návratem do jejich neprojeveného původu.2

11. Příčiny utrpení které se projevují změnami mysli, lze odstranit meditací (dhjánou).

12. Příčiny utrpení jsou kořenem uloženého karmanu, který zažíváme zkušenostmi ve viditelném (tomto) i neviditelném (budoucím) zrození.

13. Dokud existuje kořen karmanu, uzrává též jeho plod v podobě zrození, délky života a odpovídajícího druhu zkušeností.

14. Toto dozrávání plodu přináší zkušenosti příjemné nebo nepříjemné podle zásluh nebo nezásluh.

15. Pro toho, kdo rozlišuje, je vše bolestné (strastiplné), protože duchovní rozvoj je bolestný, otisky v mysli (samskáry) jsou bolestné, změny v mysli (vrtti) jsou bolestné i z důvodů vzájemné protichůdnosti gun.

16. Měli bychom se vyhnout (vyvarovat) bolesti, která ještě nenastala.

17. Spojení mezi pozorovatelem a viděným předmětem je příčinou utrpení, kterou bychom měli překonat.

18. Předmět vidění (viděné) má vlastnosti světla (sattva), aktivity (radžas) a stálosti (tamas), tj. gun, jeho podstatou jsou prvky a smyslové orgány a existuje díky zkušenostem a pro osvobození toho, kdo je zakouší.

19. Guny se vyskytují ve stavu hrubohmotném (višéša), jemnohmotném (avišéša), jako samotné čisté vědomí, podstata projevu (linga) a neprojevená příčina projevu (alinga).

20. Pozorovatel (draštr) je pouze mocí vidění a ačkoli je čistým vědomím, vidí prostřednictvím jevů vyvstávajících v mysli.

21. Předmět vidění (viděné) existuje pouze díky nejvyššímu já (átman).

22. Ačkoli předmět vidění přestane existovat pro toho, kdo dosáhl cíle, nepřestane existovat pro ostatní (neosvícené), protože vnímání je společné všem.

23. Spojení pozorovatele s předmětem vidění (samjóga) je nutné k tomu, aby každý z nich poznal svou vlastní podstatu.

24. Příčinou tohoto spojení je nevědomost.

25. Není-li nevědomosti, není ani spojení pozorovatele s předmětem vidění. Tomuto odstranění se říká osvobození, nezávislost (kaivalja).

26. Neochvějné rozlišování (vivéka) odstraní toto spojení (nevědomost).

27. U toho, kdo má neochvějné rozlišování, se dostaví sedmistupňové poznání (pradžňa).

28. Praxí jednotlivých částí jógy jsou odstraněny veškeré nečistoty a vzejde světlo poznání (džňána) až k rozlišovacímu poznání (vivékakhjáti).

29. Je těchto osm větví (členů) jógy: zásady (jama), doporučení (nijama), pozice (ásana), ovládnutí prány (pránájáma), odtažení smyslů od předmětů (pratjáhára), upevnění pozornosti (dhárana), meditace (dhjána) a soustředění, splynutí (samádhi).

30. Etické zásady (jama) tvoří: neubližování, nenásilí (ahimsa), pravdivost (satja), nepřivlastňování si, nekradení (astéja), čistota vědomí (brahmáčárja) a nehromadění (aparigraha).

31. Tyto zásady se mají stát velkými sliby, závazky (mahávrata) nezávislými na druhu zrození, kastě (džáti), místě či čase.

32. Doporučení, disciplína (nijama) tvoří: vnější i vnitřní čistota (šauča), spokojenost (santóša), odříkání, sebekázeň (tapas), studium Písem (svádhjája) a odevzdávání se Íšvarovi (íšvarapranidhána).

33. Je-li mysl rušena sklony (vitarka), je třeba vytvářet jejich opaky (pratipakšabhávana).

34. Opačné myšlenky by se měly vyvolávat proto, že sklony mysli, jakými jsou ubližování a další, ať jsme se jich dopustili, či někoho k nim naváděli, či je schvalovali, ať jsme se jich dopustili z chtivosti, hněvu nebo zaslepenosti, ať jsou mírné, střední nebo silné – je jejich následkem nevědomost a utrpení.

35. Je-li jógín upevněn v neubližování (ahimsa), ustává v jeho přítomnosti nepřátelství.

36. Je-li jógín upevněn v pravdivosti (satja), dosahuje bez úsilí výsledků svých činů.

37. Je-li jógín upevněn v nepřivlastňování si (astéja), proudí k němu všechno bohatství samo.

38. Je-li jógín upevněn v čistotě vědomí (brahmáčárja), dosahuje vitality, energie (vírja).

39. Je-li jógín upevněn v nehrabivosti (aparigraha), dosáhne poznání svých minulých i budoucích životů.

40. Vnější a vnitřní čistotou (šauča) získá jógín odstup od svého těla a nelnutí k tělům druhých.

41. Kromě toho dosáhne očistou sattvy dobrosrdečnosti, jednobodovosti mysli, ovládnutí smyslů a schopnosti bezprostředně nazírat átman (átmadaršana).

42. Ze spokojenosti (santóša) povstane nepřekonatelné štěstí (sukha).

43. Odříkáním, askezí (tapas) se odstraňují nečistoty a získá nadlidská moc nad tělem a smysly (siddhi).

44. Studiem Písem (svádhjája) se navazuje spojení s osobním božstvem (ištadévata).

45. Oddaností Íšvarovi (íšvarapranidhána) se získává dokonalost v soustředění, splynutí (samádhi).

46. Pozice (ásana) by měla být příjemná (sukha) a stálá (sthira).

47. Toho je dosaženo uvolněním napětí, ustáním úsilí a zaměřením vědomí na nekonečno.

48. Poté se jógína nedotýkají páry protikladů (např. zima a teplo).

49. Je-li ovládnuta pozice, mělo by se praktikovat ustávání nádechu a výdechu. To je kontrola dechu, prány (pránájáma).

50. V pránájámě se užívají tři stavy – vnější, vnitřní a zadržený dech, které jsou regulovány místem, časem a počtem, postupně se prodlužují a zjemňují.

51. Čtvrtý stav překračuje vnější i vnitřní podmínky dechu.

52. Tím je odstraněn závoj (ávarana) zakrývající světlo (prakáša).

53. Pak se mysl stane schopnou k upření pozornosti (dhárana).

54. Přeruší-li smysly (indrija) spojení s vnějšími předměty, napodobí je v tom i mysl (čitta), aby dosáhla svého pravého stavu (svarúpa). To je odtažení, stažení smyslů (pratjáhára).

55. Tím je dosaženo nejvyššího ovládnutí smyslů.

2 Jiná verze: Příčiny utrpení, které jsou v jemném stavu, lze odstranit vyvoláváním jejich opaků.

Vibhúti – Síly

1. Koncentrace (dhárana) je upoutání mysli (čitta) na jedno místo.

2. Meditace (dhjána) je nepřerušovaný tok koncentrace.

3. Nastane-li při meditaci rozjasnění (nirbhása) jen samotného předmětu, jako by byl zbaven své vlastní podstaty, je to splynutí, nadvědomý stav (samádhi).

4. Spojí-li se tyto tři stavy v jednom, je to samjama.

5. Ovládne-li se samjama, je dosaženo zářícího poznání.

6. Samjama se užívá ve všech stupních jógy.

7. Tato trojice členů jógy (dhárana, dhjána, samádhi) je vnitřnější, niternější než předchozích pět členů.

8. Ale i tato trojice je vnější ve srovnání se stavem bez zárodku, semene (nirbídža).

9. V okamžiku, kdy jeden vjem (samskára) zanikne a druhý ještě nevznikne, je mysl (čitta) zastavena, ovládnuta. To je stav niródha parináma.

10. Tento stav se stane plynulým opakováním (zvykem).

11. Přeměna mysli, vedoucí k samádhi, nastane zánikem stavu rozptylování se vším (mnohobodovosti) a vznikem jednobodovosti (ékágrata).

12. Jsou-li v tomto stavu zaniklý a vzniklý vjem stejné, nastává přeměna k jednobodovosti mysli.

13. Tyto tři přeměny (parináma) vysvětlují též tvarové, časové a stavové přeměny prvků (bhúta) a smyslových orgánů (indrija).

14. Podklad (dharmí) nepodléhá výše zmíněným přeměnám a zůstává stejný, ať jsou vlastnosti latentní, aktivní nebo neprojevené.

15. Různost změn, které za sebou následují, je příčinou různosti přeměn stavů.

16. Samjamou na tři druhy přeměn (niródha, samádhi a ékágrata) se získá poznání minulosti a budoucnosti.

17. Slovo, jeho význam a naše představa o něm jsou běžně v mysli smíchány. Samjamou na každý z nich zvlášť se porozumí řeči všech živých tvorů.

18. Samjamou na dojmy (samskáry) se získá znalost předchozích vtělení.

19. Samjamou na vjemy v mysli jiného se získá poznání jeho mysli (paračittadžňána).

20. Ale toto poznání nezahrnuje poznání jejího obsahu. To je mimo dosah této samjamy.

21. Samjamou na tvar vlastního těla se přeruší u pozorovatele (jiné osoby) vnímání jeho vyzařování a tělo se pro něj stane neviditelným.

22. Obdobně lze vysvětlit zmizení zvuku a projevů jiných smyslových orgánů.

23. Karman je projevující se hned a spící (projevující se později). Samjamou na něj a na předzvěsti (omeny, osudová znamení, arišta) se získá poznání doby smrti (aparánta).

24. Samjamou na přátelství a obdobné ctnosti (jako soucítění, milosrdenství atd., maitrí) se tyto vlastnosti získávají.

25. Samjamou na sílu slona a jí podobné síly se tato síla získá.

26. Samjamou na zdroj vnitřního světla se získá znalost o předmětu nepatrném, vzdáleném a skrytém.

27. Samjamou na Slunce se získá znalost vesmíru (bhuvana).

28. Samjamou na Měsíc se získá znalost uspořádání hvězd.

29. Samjamou na Polárku, Severku (Dhruva) se získá znalost o pohybu hvězd.

30. Samjamou na pupeční čakru (nábhičakru) se získá znalost o uspořádání těla.

31. Samjamou na krční jamku (kúpa) se přestane pociťovat hlad a žízeň.

32. Samjamou na želví (kúrma) nádí (pod krční jamkou na hrudní kosti) se získá nehybnost těla.

33. Samjamou na světlo na koruně, vrcholku hlavy (múrdhan, otvor na vrcholu lebky) se získá vidění (daršan) dokonalých bytostí (siddhů).

34. Nebo se intuicí (spontánně, bez samjamy) získá poznání všeho.

35. Samjamou na srdce (hrdaja) se získá vhled do mysli (čitta).

36. Chybným rozlišováním mezi sattvou (gunou čistoty) a purušou (nejvyšším já), od nějž se sattva liší, protože je pouze jeho nástrojem, vzniká požitek (bhóga). Samjamou na purušu, který nikomu neslouží, se získá jeho poznání.

37. Tím se intuitivně získají božský (nadsmyslový) sluch, hmat, zrak, chuť i čich.

38. Tyto nadnormální schopnosti (siddhi) jsou povzbuzením pro ty, kdo usilují, ale překážkou pro ty, kdo jsou v samádhi.

39. Díky uvolnění příčiny (důvodu) vazby (připoutanosti) k fyzickému tělu a znalosti energetických kanálků (nádí) se získá schopnost vstoupit do jiného těla.

40. Ovládnutím udány se získá schopnost nebýt dotčen vodou, blátem, trním atd. a levitovat (utkránti).

41. Ovládnutím samány se získá zářící tělo.

42. Samjamou na vztah mezi éterem (ákáša) a sluchem se získá božské slyšení.

43. Samjamou na vztah mezi éterem (ákáša) a tělem se tělo stane lehkým jako bavlna a může se pohybovat prostorem (létat vzduchem).

44. Samjamou na nepředstavitelné, vnější, myšlenkové vlny (vrtti) se získá velká beztělesnost (mahávidéha). Tím mizí závoj (ávarana) zakrývající světlo (prakáša).

45. Samjamou na hrubohmotné (projevené) tvary živlů, jejich vnitřní podstatu, jemnohmotné tvary, časový sled a funkci se živly (bhúta) ovládnou.

46. Tímto ovládnutím živlů se získají nadnormální síly (siddhi), jako schopnost zmenšit se do velikosti atomu (anima), i zbývajících sedm dalších a zároveň dokonalost těla, kterému živly nemohou ublížit.

47. Dokonalost těla se projevuje krásou, půvabem, silou a diamantovou tvrdostí.

48. Samjamou na proces vnímání, jeho vlastní podstatu, jedinečnost a účel, k jakému slouží, se získá vláda nad smysly.

49. Ovládnutím smyslů se získá schopnost pohybovat se rychlostí myšlenky, nezávislost smyslů na těle a vítězství nad samým základem hmoty (pradhána).

50. Pouze rozpoznáním odlišnosti puruši od sattvy se získá svrchovaná vláda nad všemi stavy bytí a vševědoucnost.

51. Dosáhne-li se nepřipoutanosti (vairágja) i na tyto stavy, zaniknou zárodky veškerých nečistot a nastává nezávislost, absolutní svoboda, osvobození se (kaivalja).

52. Zvou-li jógína nebeské bytosti (sthánin), nemělo by mu to dělat dobře a neměl by na to být pyšný, protože by se mohla navrátit nežádoucí připoutanost.

53. Samjamou na okamžik a jeho časovou následnost (tzn. minulost, přítomnost a budoucnost) se získá poznání vzniklé z rozlišování (vivéka).

54. Toto rozlišování umožňuje od sebe rozeznat dva podobné předměty, mezi nimiž nelze zjistit rozdíl podle klasifikace (zařazení), typických znaků, ani místa.

55. Toto poznání vzniklé z rozlišování je transcendentní, vysvobozující, převádějící na druhý břeh (táraka), všezahrnující (sarvavišaja), platné za všech okolností (sarvathávišaja) a získané v jednom okamžiku (nemá časovou následnost, akrama).

56. Dosáhne-li sattva stejné čistoty (šuddhi) jako puruša, nastává absolutní svoboda, osvobození (kaivalja).

Kaivalja – Osvobození

1. Nadnormální síly (siddhi) se získají vhodným zrozením, pomocí bylin (óšadhi) a manter, odříkáním, askezí (tapas) a ze samádhi.

2. Přeměna jednoho druhu do jiného nastane vylitím, přeplněním (ápúra) prakrti (přírodních prvků a tendencí).

3. Příčina přeměny uvádějící do pohybu prvky přírody (prakrti) není tou bezprostřední. Ta jenom způsobí odstranění překážky podobně jako rolník, když protrhne přehradu a voda zaplaví rýžové pole.

4. Stvořené mysli (nirmánačitta) pocházejí pouze z jáství (asmita).

5. Ačkoli projevy těchto četných stvořených myslí se liší, řídí je mysl jediná.

6. Z těchto stvořených myslí jsou prosty karmických sklonů pouze ty, které vznikly meditací (dhjána).

7. Činy jógína nejsou ani bílé, dobré (šukla), ani černé, špatné (kršna), zatímco u ostatních jsou trojího druhu (bílé, černé, smíšené).

8. Z těchto tří druhů se projevují pouze ty sklony (vásany), které odpovídají zrání karmanu.

9. Posloupnost (příčiny a následku) dojmů (samskár) a vzpomínek (smrti), je zachována, ačkoli může být oddělena druhem zrození, místem a časem.

10. Ta nemá počátku, protože touha žít je věčná.

11. Dojmy jsou drženy pohromadě příčinou, následkem, předmětem a podkladem (oporou vědomí). Zmizí, jsou-li tyto čtyři odstraněny.

12. Minulost a budoucnost existují ve své vlastní podobě současně s přítomností, ale v důsledku časových změn (dharem) se projevují jindy.

13. Ať jsou tyto (minulost, přítomnost, budoucnost) projevené nebo neprojevené, mají vlastnosti tří gun.

14. Reálná jedinečnost objektů je výsledkem jednoty změn.

15. Ač je předmět stejný, vnímají ho různí pozorovatelé odlišně, protože jsou jejich mysli (čitta) různé.

16. Existence předmětu není závislá na jediné mysli (čitta). Co by se s ním stalo, kdyby touto myslí nebyl vnímán?

17. To, jestli bude předmět poznán nebo ne, záleží na tom, zda se jím mysl (čitta) zabarví nebo ne.

18. Změny mysli jsou vždy známy jejímu pánovi (prabhu), protože jako duch (puruša) je neměnný.

19. Mysl sebe sama neosvěcuje (svabhása), protože i ona je předmětem vnímání.

20. Proto nemůže současně vnímat dva předměty.

21. Kdyby mohla jedna mysl vnímat druhou, pak by musela jedna rozlišovací schopnost (buddhi) rozlišovat druhou a vznikl by zmatek ze smíšení vzpomínek (smrti).

22. Mysl pozná svou vlastní podstatu sama jen tehdy, vezme-li na sebe podobu čistého vědomí, ducha (puruši), protože ten nepodléhá změnám.

23. Je-li mysl zabarvená jak pozorovatelem, svědkem (draštr), tak pozorovaným předmětem (dršja), poznává vše.

24. Ač je mysl zaplněna nespočtem tužeb (vásan), přece slouží někomu jinému (purušovi), ne sobě samé, protože koná v součinnosti s ním jako nástroj.

25. Pro toho, kdo měl zážitek rozlišovacího vnímání, zaniká ztotožňování přání, změn (vrtti) s átmanem.

26. Tehdy mysl inklinuje k rozlišování (vivéka) a je tažena k osvobození (kaivalja).

27. V mezerách mezi stavy rozlišování vyvstávají jiné vjemy (pratjája) pocházející z předchozích otisků v mysli (samskáry).

28. Tyto příčiny utrpení (kléši) se odstraní stejným způsobem, jak bylo dříve popsáno.

29. Ten, kdo je díky hlubokému vhledu lhostejný i k nejvyšším stavům a setrvává ve stálém rozlišování, dosahuje splynutí s oblakem ctností (dharmamégha samádhi).

30. Díky tomuto samádhi se dosáhne zániku změn mysli (vrtti), příčin utrpení (kléš) a karmanu.

31. Tehdy, díky nekonečnému poznání zbaveného veškerého zakrytí, závoje (ávarana) a poskvrny (mala), se stane jakýkoli předmět poznání bezvýznamným (alpa).

32. Tehdy skončí následnost (krama) přeměn gun, protože splnily svůj účel.

33. Časová následnost (krama) je složena z jednotlivých okamžiků (kšana) a skončí se zánikem přeměn. Teprve tehdy si to uvědomíme jako tzv. věčný okamžik.

34. Osvobození (kaivalja) je dosaženo, když se vlastnosti projevené přírody (guny), zbaveny své služby purušovi, navrátí do neprojeveného zdroje (pratiprasava). Tehdy se síla pozorovatele, svědka (čitišakti) nachází ve své vlastní podobě (svarúpa).

Rozpravy o józe

Jiří Mazánek

Rozprava první:

Co je jóga?

O tom, jak je jóga stará, se můžeme jen dohadovat, protože v Indii, kde má původ, bylo odpradávna zvykem, že se nic nezapisovalo, ale předávalo ústně od učitele (gurua) k žákovi. Tyto poznatky byly v jazyce seslaném od bohů zřecům čili ršijům, nazývaném sanskrt a psaném později v písmu dévanágarí. Navíc, aby se lépe zapamatovaly, byly ve verších a zpívaly se nebo rytmicky recitovaly. Také se v nich nic nevysvětlovalo – na to byl guru, pokud to uznal za vhodné – jen se konstatovalo, takže byly maximálně zhuštěné a stručné. Teprve mnohem později, v prvním tisíciletí našeho letopočtu, se začalo zapisovat. A tehdy vzniká první dílo o józe od Mistra Pataňdžaliho – jeho slavné Jógasútry. Z něj potom vycházejí všechny školy jógy, které známe, a stavějí třeba jen na jedné sentenci celou svou teorii i praxi. Vrátíme-li se však zpět, můžeme říci, že v archeologických nálezech z tehdy slavných indických měst Móhéndžó-dára a Harappy se našla pečetidla, na nichž jsou osoby sedící v jógových pozicích. Takže již před 5 000 lety byla jóga známa, a když si uvědomíme, že se musela její nauka a zkušenost dlouhou dobu rozvíjet, než se ustálila, pak vznik jógy leží jistě ještě dále.

Slovo jóga pochází ze sanskrtu a v překladu má, jako hodně sanskrtských slov, více významů, podle kontextu. Jednak může znamenat jho, čili dobrovolné omezení se, odříkání, abychom něco získali, co nám umožní více poznat sama sebe. Dále také je jóga sjednocení, spojení, tedy ve významu našeho individuálního já s nejvyšším já. Podle Pataňdžaliho Jógasúter je jóga zastavení či zkrocení všeho toho, co vyvstává v mysli (látce mysli – čitta). Je-li tohoto stavu dosaženo, jsme ve svém přirozeném stavu (svarúpa). Ten se vyznačuje klidem, blažeností a poznáním. Toto poznání je přímé, intuitivní, nezískané studiem či přečtením knih. Není-li tohoto stavu dosaženo – což, jak víme, je případ většiny lidí – bere na sebe látka mysli pět druhů proměn, které nám způsobují nevědomost a utrpení. Většina bytostí trpí a chce se svého utrpení zbavit a zažívat štěstí, i když si pod ním skoro každý představuje uspokojování svých stále trvajících tužeb. Každé takové uspokojení s sebou nese odplatu v podobě další touhy, protože ta vzniká vzápětí po jejím uspokojení. Člověk by chtěl stále znovu a znovu opakovat ten pocit, který vzniká chvilkově při uspokojení jeho žádosti. A není divu – vždyť je maličkým odleskem té nejvyšší blaženosti. Tu si můžeme představit jako drahokam (čintámani) s mnoha vybroušenými ploškami a každá z uspokojených žádostí je jednou z oněch plošek. My toužíme po několika nebo jedné z těch plošek, ale nikdo po celém drahokamu. Důvodem je naše nevědomost, a tím neschopnost rozlišovat, co je pro náš život správné a co nesprávné. Toto rozlišování (vivéka) spolu s nepřipoutaností nebo přesněji nezabarvováním mysli žádostmi (vairágja) jsou základními pilíři, na nichž staví jóga. Avšak mysl sama toho není schopna dosáhnout ihned. Potřebuje na to nějakým způsobem připravit, zpevnit se a zklidnit, aby to dokázala. K tomu je třeba pravého učitele (satguru), který obvykle již tuto zkušenost má a stále ji zažívá, a tudíž ji může předávat. Ten má absolutní autoritu a důvěru žáků, neboť nezvyšuje jejich pochybnosti, nýbrž je individuálně, přísně, ale chápavě vede ke světlu v nich. Ano, poeticky vede od temnoty ke světlu (džjóti), které v nás stále svítí a je jen zakryto závojem (ávarana) naší nevědomosti. Takže, jak pochopíme, tento závoj iluze (mája) spadne a my žijeme v Pravdě. Jak je psáno i v evangeliích, řekl Ježíš, že Pravda nás osvobodí. Myslí se tím od utrpení, kříže, protože potom už jednáme pouze správně, v souladu s nejvyšší vůlí či harmonií vesmíru. Vše totiž existuje díky harmonii sfér, která je založena na přitažlivosti a odpudivosti sil, které jsou vzájemně vyrovnány. Pokud je jejich poměr narušen, vznikají katastrofy ve vesmíru, nemoci a utrpení v nás. Proto také další z nejstarších spisů o józe se jmenuje Hathajógapradípika – Lampa k józe. I v něm se mluví o obdobných věcech jako v Jógasútrách, ale spis Pataňdžaliho je zaměřen na osm stupňů, jimiž se postupně prochází, aby se ovládlo tělo, dech, smysly, energie a mysl – kdežto v Lampě k józe jde především o cviky probouzející hadí energii (kundaliní) a její vedení šesti čakrami vzhůru. V nejvyšší čakře opět dochází ke sjednocení božské ženské energie kundaliní se Šivou, mužskou energií, a tím k osvícení.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Rozpravy o józe.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.