Stéphane Garnier

CHOVEJTE SE

JAKO KOČKA

svobodná, klidná, zvědavá,
pozorující, důvěřivá, odolná,
opatrná, elegantní, tichá,
charismatická, hrdá,
nezávislá…

JOTA/2018

Agir et penser comme un chat

Copyright © Èditions de l’Opportun, 2017

Translation © Jitka Řihánková, 2018

© Nakladatelství jota, s. r. o., 2018

Isbn epub 978-80-7565-353-6

Mému kocouru Ziggymu

PŘEDMLUVA

Jsou dny, kdy nemáme chuť jít do práce, přijímat informace, brát si k srdci světové katastrofy, znepokojovat se svou budoucností… Nechceme mít názor na poslední politické reformy, kvůli nimž skřípeme zuby, a už vůbec se nám nechce dělat si starosti se svou profesionální kariérou, ani vědět, jestli budeme za několik let pobírat důchod…

Nechceme se neustále trápit osobními problémy, problémy našich blízkých, nechce se nám obviňovat se, když si napustíme vanu na „úkor“ planety, nechceme mít špatné svědomí kvůli svým stravovacím návykům…

Chceme jen vypnout, na jeden den se od toho všeho odpoutat, jen na chvilku… vydechnout.

Otočím se právě ve chvíli, kdy moje kočka Ziggy vejde neslyšně do pracovny. S přimhouřenýma očima se na mě podívá, vyskočí na pracovní stůl a lehne si na klávesnici. Je to malý rituál, který provozujeme už celá léta, od doby, kdy jsem ještě psával do sešitů a ona mi neustále okusovala vršek od pera. Tato naše hra mě bavila. Je to, jako by na jedné straně byla ráda, že píšu, ale na druhé dělala všechno, aby mi v tom zabránila.

Až doteď jsem za seknutími měkkých tlapek a neustálým poskakováním mezi svými koleny a klávesnicí neviděl nic jiného než mazlení a hraní…

Možná to celé ty roky mělo znamenat něco jiného, třeba jenom: „Hej! Nechtěl bys na jeden den trochu vypnout?“

Vypnout… V tom okamžiku, kdy si tře nos o můj krk, se mi nechce… Dnes nechci vědět, jestli budu moct zaplatit faktury, ani se starat o krach na burze…

Copak ona se o to stará?

To je možná to tajemství, které mi tak dlouho chtěla prozradit: uvolni se, věnuj se podstatným věcem, buď spokojený, dělej to jako já… Žij jako kočka!

Kočce se očividně žije mnohem lépe než nám! Proč si z ní nevzít příklad? Což také udělám, až rozluštím, jak funguje, po čem touží a jaký způsob života vlastně vede.

Všechno jsem měl celé ty roky před sebou jako na talíři, aniž bych si to ve skutečnosti uvědomil.

No jasně, v osobním i pracovním životě se všechno musíme učit od kočky!

A proto vás v této knížce zvu, abyste v každodenním životě trochu polevili, byli spokojení a usmívali se.

V čem má kočka pravdu? Čím nás může inspirovat?

Ode dneška začněte uvažovat o životě jinak, přemýšlejte a jednejte jako kočka!

NAŠI KOČIČÍ PŘÁTELÉ…

„Na počátku stvořil Bůh člověka,
ale když viděl, jak je slabý, dal mu kočku.“

Warren Eckstein

„I ty nejurousanější potulné kočky jsou pořád ušlechtilé. Nemusí nic předstírat. Jsou kočky… a to mluví za všechno.“

Frédéric Vitoux

Kočky nás fascinují už od úsvitu věků. Pozorujeme je a snažíme se pochopit, co je v jejich síle, držení těla, vlastnostech, zvycích a jejich posedlosti za kouzlo, díky němuž jsou schopné žít poklidně a být šťastné.

Kočky mají od přírody mnoho trumfů, a my je určitě můžeme využít v každodenním osobním i profesním životě.

Mají životní filozofii, která by se dala shrnout několika slovy: jíst, hrát si, spát, starat se o své pohodlí a dělat jen to, co se jim líbí. A na rozdíl od nás toho dělají opravdu hodně! Ale nejenom to, jak uvidíte.

Pěstují životní hygienu, a to jim dovoluje žít bez stresu, protože kočky mají jen jedinou prioritu: svou spokojenost!

Když je budeme pozorovat a díky tomu jim budeme i lépe rozumět, otevře se před námi jiná perspektiva, uvidíme najednou svět jinak a stejně tak jinak a hlouběji pochopíme sami sebe.

Takže vítejte v hlavě kočky, dívejte se jako ona, myslete jako ona a vyznávejte stejnou filozofii, abyste si mohli vážit života jako ona!

KOČKA JE SVOBODNÁ

„Ve své podstatě nás všechny motivují stejné naléhavé věci. Kočky mají ale odvahu žít, aniž by se jimi zabývaly.“

Jim Davis

Svoboda, milovaná svoboda! Kdo o ní v duchu nesní v každém okamžiku života!

Svobodně chodit sem a tam, svobodně dělat jen to, co nám působí radost, pracovat, jen když se nám chce, svobodně toužit, být rozmarný, svobodně přemýšlet i pohybovat se! Svobodný!

Paradoxně máme všichni sklony hromadit překážky a často se my sami zotročíme, ať už bankovními půjčkami, kvůli nimž musíme ještě víc pracovat, nebo bezvýznamnými předměty, které jsou v našich očích tak cenné, nebo zvyky, které se staly povinnostmi, které už ani nevnímáme, nebo otravnými lidmi, které se snažíme snášet… Možná je čas udělat si v životě velký úklid…

Proč se nepokusit uchovat si jen to, co máte rádi, zachovat si jen vztahy, které se vám líbí, provozovat jen takové činnosti a zaměstnání, které vás baví?

Dělat jen to, co chceme, řídit se jen svými přáními… Pěkný sen, pomyslíte si možná… Ne tak pro kočku, která se rozhodla, že bude svobodná, bude svobodně existovat, svobodně žít, jak je jí to v každém okamžiku jejího života příjemné.

Pro kočku je to konstanta, víc než druhá přirozenost, dokonce je to středobod jejího života: být svobodná. Zbytek je pro ni až na posledním místě, kdežto my jsme často tento ideál odsunuli, abychom si mohli vzít dovolenou, až to bude možné… podle pracovního plánu.

CHCETE ŽÍT JAKO KOČKA?
BUĎTE VOLNÍ JAKO PTÁCI!
A DĚLEJTE JEN TO,
CO JSTE SI VYBRALI!

KOČKA MÁ CHARISMA

„Uvážíme-li, jak moc je kočka čistotná, přítulná, trpělivá, důstojná a odvážná, což je její přirozenost — ptám se vás, kolik z nás by dokázalo být kočkou?“

Fernand Mery

Kočka nepotřebuje mňoukat, všude skákat nebo hrát komedii, abychom si jí všimli. Její přítomnost vycítíme od chvíle, kdy vstoupí do místnosti. Nemusí se ani pohnout, už jen její charisma je zárukou, že si jí ostatní všimnou.

Její diskrétnost a osobnost nás přinutí podívat se jejím směrem pokaždé, když se prochází po místnosti. Je šik, je velice šik! Kdo by nesnil o tom být tak přitažlivý?

Co máme dělat, abychom vysílali tolik pozitivních vibrací, vzbuzovali tolik obdivu?

Nic. ONA prostě JE.

Od kočky se můžeme hodně naučit, abychom získali trochu živočišnosti, charisma: musíme se jí stát!

Nic si nenalhávat, neschovávat se za přetvářku, nehrát žádnou roli, neklátit se a nemávat rukama jako větrný mlýn ve snaze zhypnotizovat shromážděné publikum… Prostě nic nedělat.

Vyzařujte svou osobnost, jako byste byli vysílač, zdroj světla. Neprojevujte se v debatách víc, než je nutné, neberte si pořád slovo jen vy, abyste se mohli chvástat, jen posluchače znudíte. Protože podvědomě vycítí, že vašimi dlouhými monology se pokoušíte přesvědčit nebo ujistit hlavně sami sebe.

To není to charisma, to je jen snaha být všudypřítomný, dotěrný… Až se stanete skoro otravným!

Nikdy jste si nevšimli, že ty nejcharismatičtější osobnosti, jako jsou třeba filmoví herci, o nichž se říká, že „trhají rekordy v návštěvnosti“, při hraní nepřehánějí. Jsou střídmí v řeči i v chování.

Nejcharismatičtější lidé nebývají nejvýstřednější, ale vždycky jsou do jisté míry zdrženliví.

Charisma se vyvíjí postupně podle toho, jak jsme poctiví sami k sobě, k jiným, když se přijímáme takoví, jací jsme, aniž bychom používali lsti, které se nehodí k naší povaze.

Takovou přitažlivou osobnost může každý z nás rozvíjet pod podmínkou, že stejně jako kočka zůstaneme za všech okolností sami sebou.

ABYSTE PROSVĚTLILI PROSTOR SVOU PŘÍTOMNOSTÍ, SVÝM CHARISMATEM: BUĎTE UPŘÍMNÍ, BUĎTE ZDRŽENLIVÍ,
BUĎTE OPRAVDOVÍ!

KOČIČÍ DEN

Sledujte ji krok za krokem a chovejte se jako ona, polepšíte si!

7.30: ZVONÍ BUDÍK.

Hodně lidí je ráno jako v mátohách, probuzení není vždycky snadné… Jak se dostat do formy? Pozorujte, co dělá kočka!

Nevyskočí ze svého košíku jako čert z krabičky, to nesvědčí tělu ani duši. Uvolní se, protáhne se, pomalu otevře oči a dává si na čas, než se doopravdy probudí.

Protáhněte se, zívejte… Spěch není k ničemu. Kočka se ještě vleže protahuje, pak vstane, naježí se a znovu se protáhne, zívne, až odhalí tesáky, pak se posadí a zamrká.

Vyzkoušel jsem to. Začal jsem ji napodobovat. Je to skutečně mnohem příjemnější než vyskočit z postele, jako když obracíme palačinku, a pak klopýtat ke kávovaru a táhnout za sebou nohy.

Tomuto jevu, který je běžný u většiny zvířat, se říká pandikulace, je zautomatizovaný, ale my lidé máme často tendenci na něj zapomínat, a tak se připravujeme o dobré probuzení a začátek příjemného dne!

KOČKA JE KLIDNÁ

(VĚTŠINOU)

„Představu klidu naplňuje sedící kočka.“

René Char

Stres je velkou pohromou naší společnosti. Jak s ním bojovat? Jak mu přitáhnout uzdu?

V posledních desetiletích se rozvinula spousta disciplín, uvolňovacích technik. Což není zrovna dobrým znamením, neboť to signalizuje, že jsme stále víc rozbrnkaní a čím dál víc lidí se potýká se stresem.

Když je člověk neustále vynervovaný a ve střehu, dopracuje se k nespavosti, k níž se přidává nervozita a úzkost. Jakmile stres zasáhne tělo, promění se ve vysoký tlak, nebo dokonce v syndrom vyhoření, který se v posledních letech často objevuje.

Musíme žít velmi, velmi špatně, když se někdy projeví takové extrémy.

Jak můžeme toto zjištění změnit? Pozorujme kočku: vypadá snad často vystresovaně? Jen zřídkakdy.

Vyzařuje klid a pokoj. Rozvážně leží s uvolněnými svaly a nevykazuje žádnou známku nepokoje, a ani v očích se jí neodráží žádné napětí.

To, čemu u kočky někdy říkáme stres, je ve skutečnosti jen projev ostražitosti. Je ve střehu při potencionálním nebezpečí, při nějaké události, která by mohla narušit pokojný a poklidný chod jejího každodenního života. Vztyčí uši, upře pohled, pozoruje, vyčkává. Ale jakmile rozpozná příčinu svého znepokojení, během několika vteřin se vrátí do svého klidu a položí hlavu.

Kočka je splachovací. Jakmile nebezpečí zažehná, odstraní nebo se mu vyhne, zklidní se. Člověk má dojem, že na ně okamžitě zapomene, jako by se nikdy nic nestalo. To je možná její velká síla, jeden z klíčů jejího vznešeného klidu.

Kromě toho, že kočka vypadá, jako by neustále meditovala, naplánovala a zorganizovala si pohodlný a pohodový život, který nic nesmí narušit. Proto špatně snáší velké změny ze dne na den. Těch pár situací, které ji dokážou vykolejit, se týká právě jejího pohodlí: buď musí rychle něco vyřešit, nebo se zbavit něčeho, co tam nepatří, či silně a neústupně ukázat, že výměna jejích granulí za jiné, levnější, se jí nelíbí. Nebo tak dává najevo, že dlouhá a opakovaná nepřítomnost jejího pána neodpovídá jejím představám o očekávání a lásce.

ABYSTE SI UDRŽELI POKOJ A VNITŘNÍ KLID JAKO KOČKA: URČETE PŮVOD SVÉHO STRESU, JEDNOU PROVŽDY TEN PROBLÉM VYŘEŠTE, BEZ ODDECHU TO DOTÁHNĚTE AŽ DO KONCE A DEFINITIVNĚ SE OD NĚJ ODSTŘIHNĚTE. NEVRACEJTE SE K NĚMU, NEPŘEMÝŠLEJTE O NĚM, NAVŽDY SE HO ZBAVTE A KLID SE VRÁTÍ A S NÍM I VAŠE POHODA.

Veterináři mluví ještě o jiném jevu, který pozorujeme u koček: je-li občas kočka pravidelně a neustále stresovaná, je třeba soustředit se na jejího pána!

Kočky jsou jako houby, všechno cítí, absorbují nálady, ale když je někdy kolem nich tolik napětí, hluku, křiku, nedokážou se s tím jen tak vyrovnat a vrátit se ke svému absolutnímu klidu.

Je-li její pohodlí v sázce a má-li tu možnost, může kočka nakonec utéct z domu, když se „prostředí“ stane nesnesitelným. Ale čí je to chyba? Jestliže je podmínkou jejího klidu odejít, udělá to… To vezměte na vědomí!

KOČKA SE UMÍ

PROSADIT

„Kočka vypadá, že jí vlastně o nic nejde, což jí ovšem nebrání nárokovat si doma lepší místo než pes.“

Michel Tournier

Hodně z nás má často kvůli nesmělosti nebo chybějící sebedůvěře problém projevit se před „druhými“. Ustupujeme, mlčíme, neodvažujeme se říct, jak moc nám „ti druzí“ připadají rozumově na výši, nebo aspoň dostatečně sebejistí, aby omráčili publikum svou přítomností, svými znalostmi… a často i svou hloupostí, když je slyšíme!

Kdo jsou „ti druzí“? To jste vy, to jsem já, my všichni jsme pro někoho „ti druzí“. Jestliže „ti druzí“ zabírají víc místa než vy, je to proto, že jste jim ho přenechali. Je to jako v domě: čím máme víc skříní, tím víc se roztahujeme!

Zabírají „ti druzí“ váš prostor, až vám někdy začnou šlapat na paty a pak vás vytlačí z vašeho místa? Pomyslete na kočku!

Zkuste šlápnout kočce na tlapku, jen abyste viděli její reakci! Uslyšíte ji a možná i ucítíte, až vám zasekne drápy do lýtka!

Přestaňte se nechat vytlačovat! „Ti druzí“ nemají právo se takto prosazovat. Mají jen takový prostor, který jim poskytnete, mají jen vaši míru souhlasu, „tolerance“, aby, až vám rozdrtí nohu, vám skákali po hlavě a pak vám ji přidrželi pod vodou!

Je opravdový rozdíl mezi tím mít charisma a silnou osobnost jako kočka a mezi utlačováním druhých, abychom se prosadili.

Kočka zabírá prostor, který je jí určený, aniž by chtěla zničit svého bližního, ale netoleruje, když se jejího místa zmocníme. Tak se v klidu prosazuje, nehraje si na tyrana, ale také nehraje roli statisty!

NAUČTE SE PROSADIT V KLIDU A BRAŇTE SI SVOJE MÍSTO PŘI PRVNÍM POKUSU O VMĚŠOVÁNÍ! ZASLOUŽÍTE SI VÍC NEŽ BÝT POUHÝMI STATISTY!

K ZAMYŠLENÍ…

„A KDYŽ VIDÍM PROJÍT
KOČKU, ŘÍKÁM SI: VÍ TOHO
O ČLOVĚKU HODNĚ…“

Jules Supervielle

KOČKA JE STARÝ

MUDRC

„Studoval jsem mnoho filosofů a mnoho koček, avšak moudrost koček je nesrovnatelně větší.“

Hippolyte Taine

Kočka svým pozorným postojem a schopností vyslechnout vás jako mlčenlivý psycholog připomíná buddhistického kněze, starého mudrce. Je to možná jen dojem, ale její způsob života, jak zbytečně nemrhat energií, jak pozorovat bez znechucení svět kolem sebe, v nás vzbuzuje otázky.

Získat časem špetku moudrosti, mít trochu odstup od lidí, od života, od událostí, v průběhu let to s postupujícím věkem rychleji či pomaleji prožíváme všichni…

Kolik z nás si jednoho dne řeklo: „S tím, co teď vím, bych se rád vrátil do svých dvaceti let…“ My lidé s přibývajícím věkem snad moudříme, zatímco kočky bez škol, bez knih, bez myslitelů, bez práce a bez hodnocení, dokonce i bez mnoha let a zkušeností mají jakýsi druh vrozené moudrosti.

Moudrosti, které jsme nasbírali jen zlomky, a to ještě s velkými pochybnostmi, pokusy, výměnami zkušeností, úvahami a sebepozorováním.

My máme před sebou křivolakou, a navíc namáhavou životní dráhu, abychom se po šedesátce dokázali jednou posadit a s úsměvem pozorovat obzor. Zatímco ona to umí skoro už od narození.

I v této oblasti se musíme od koček učit, ale jak máme uchopit a dosáhnout té nevyzpytatelné, téměř mystické moudrosti, kterou vyzařují?

Ona nám však tuto moudrost nabízí. Máte-li kočku, víte to. Už jste poznali tu chvíli, kdy, zatímco jste zmítáni pochybnostmi, myšlenky vám víří v hlavě a už nedovedete získat odstup, díváte se jí přímo do očí a ona vás také upřeně pozoruje, jako by ve vás četla. V hloubi duše cítíte, že ona na rozdíl od vás ví. Že ví, nebo že se dozvěděla…

Dívá se na vás blahosklonným pohledem, který vám vypráví pověst… Ten starý příběh o jednom čínském císařovi, který shromáždil své největší mudrce a chtěl po nich, aby našli větu, která by odpovídala všem pocitům, všem situacím, ať dobrým nebo špatným, s nimiž se člověk může za život setkat… Mudrci o něco později navštívili císaře a sdělili mu tuto větu… To je to poselství, které vám kočka předává svým pohledem, když jste ztracení, tu větu, která skrze kočku prochází všemi věky:

„Toto také pomine.“

Ano, i to nejlepší i to nejhorší pomine.

Možná někdy trávíme tak příliš mnoho času pobíháním sem a tam, až přestaneme vnímat podstatu existence.

To nám možná sděluje kočka svou nehybností, svým pozorováním, svou blahosklonností: jsem tady, dávám na tebe pozor, bdím nad tebou, to také pomine…

MOUDROST NENÍ PŘEDMĚT, KTERÉMU SE DÁ NAUČIT, ANI SE NEVYUČUJE. JE TO STAV, POSTOJ TROCHU S ODSTUPEM OD KOLOBĚHU ŽIVOTA, ABYCHOM HO LÉPE POCHOPILI V JEHO CELISTVOSTI. MOUDRÝ ČLOVĚK SE UMÍ POSADIT NA MĚSÍC, ABY MOHL SHLÍŽET NA ZEMI. JAKO KDYŽ KOČKA SEDÍ NA STŘEŠE A POZORUJE MĚSÍC.

KOČKA MYSLÍ

PŘEDEVŠÍM NA SEBE

„Kočka se s námi nemazlí, používá nás k mazlení.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Chovejte se jako kočka.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.