Ranč Stříbrný poník – Bublina

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.cpress.cz

www.albatrosmedia.cz

D. L. Greenová

Ranč Stříbrný poník – Bublina – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2018

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

1 . Nejlepší léto, jaké kdy bylo

2 . Nová holka

3 . Hurá na závody!

4 . Copánky a sudy

5 . Zase ta holka

6 . Lumpík na výletě

7 . Poníci a štěňata

8 . Jejda!

9 . Lesk jako blesk

1 0. Odvahu!

1 1. Večerní představení

1 2. Velký den

1 3. Bác ho!

1 4. To je patálie

1 5. Závody začínají

1 6. Na řadě je Míša

1 7. Závod kolem barelů

1 8. A vítězem se stává…

Pro Chrise Carsona, mého velkorysého učitele. – D. G.

Pro moji sestru Mayu. – E. W.

Cválaly jsme s Hvězdou přes louku a její tmavá hříva poletovala ve větru. Letěly jsme!

„Jde ti to výborně, Terko! Ale už se vrať a nech Hvězdu odpočinout,“ volala na mě babička. Stála vedle plotu s mou mladší sestrou Míšou a jejím nejoblíbenějším poníkem Bublinou.

Byla jsem ráda, že můžu trávit prázdniny na ranči u své babičky. Navedla jsem Hvězdu k plotu a pak jsem zatáhla za otěže, aby zastavila.

„Hvězda je nejlepší poník na světě,“ prohlásila jsem.

„Podle mě je nejlepší poník na světě Bublina,“ nesouhlasila se mnou Míša.

„Každá máte ráda toho svého,“ rozsoudila nás babička. „A tito báječní poníci si zaslouží nějakou dobrůtku.“ Podala nám mrkev.

Já bych tedy mrkev za dobrůtku neoznačila, ale Hvězda s Bublinou si na ní pochutnávaly jako na bonbonech.

„Terko a Míšo,“ oslovila nás babička. „I pro vás dvě něco mám. Dnes k nám přijede děvčátko vašeho věku. Jmenuje se Alžběta. Její rodiče si poblíž pronajali domek. A já se budu starat o jejího poníka.“

„Nemůžu se dočkat, až se s ní seznámím!“ vykřikla jsem nadšeně.

Babička se usmála. „Ještě pro vás mám jedno překvapení. V sobotu se koná jezdecký den se spoustou soutěží pro jezdce na ponících.“

„Bezva!“ zajásala Míša.

„Ano!“ přidala jsem se. „Dnes je úterý, takže čekat budeme jenom čtyři dny!“

Ozvalo se hlasité zatroubení klaksonu.

„To musí být Alžběta a její rodiče,“ řekla babička.

„Můžu dojít pro štěňata, aby se s nimi Alžběta seznámila?“ zeptala se Míša.

Babiččina fenka Lejdy má tři nádherné potomky. Jsou doma v ohrádce, ale často je bereme ven.

„Dobře. Ale to hnědé a šedivé dej na vodítko. Nejsou zvyklá na koně,“ radila babička a zamířila k přední bráně, aby hosty přivítala.

Nikdy by mě nenapadlo, že může být tohle léto ještě lepší. Ale teď se můžu těšit na jezdecký den a na novou kamarádku s poníkem.

Míša přivedla Lejdy a její tři štěňata.

Zrzavý Lumpík se rozběhl přímo k Hvězdě a začal jí olizovat nohy. Kobylka radostně zaržála. Stali se z nich dobří přátelé.

Babička za námi přivedla Alžbětu, její rodiče a poníka.

Alžběta byla vysoká a měla dlouhé vlnité vlasy. Měla na sobě šaty z bílé krajky, jako by se vracela z nějaké slavnosti.

Její poník byl krásný. Bílý, se světlou hřívou a ocasem. Trošku poskakoval, když ho držela na vodítku. Jezdit na něm musí být legrace.

Usmála jsem se na ni. „Máš pěkného koníka.“

„Děkuji za uznání,“ odpověděla. „Superstar je vysloveně nádherná.“

„Terko, Míšo, seznamte se s Alžbětou Márovou,“ pobídla nás babička.

Pozdravily jsme se.

„Půjdu Alžbětiným rodičům ukázat stáj. Box pro Superstar už máme připravený,“ oznámila babička.

Dospělí se spolu s poníkem vydali ke stáji. Já a Míša jsme chtěly Alžbětě ukázat naše koně.

„Alžběto, tohle je Hvězda.“ Poplácala jsem klisnu po krku.

„Bublina patří mně,“ vytahovala se Míša a pohladila svou kobylku po hřívě. Potom ukázala na Lejdy a její štěňata. „Máma je Lejdy. Zrzavému štěněti říkáme Lumpík, ale zbylá dvě jména zatím nemají. Nedaří se nám vymyslet taková, která by se k nim hodila.“

„To hnědé je nějaké malé. Mělo by se jmenovat Prcek nebo Bobek,“ mínila Alžběta.

Míša se zamračila. „Tahle jména se mi vůbec nelíbí.“

Alžběta pokrčila rameny a rozhlédla se kolem sebe. „Tenhle ranč je taky moc malý.“

Založila jsem si ruce. „Ranč Stříbrný poník je úplně akorát.“

„A máte tu stříbrné poníky?“ opáčila Alžběta.

Zavrtěla jsem hlavou. „Moje babička je Sára Stříbrná a ranč je nazvaný po ní.“

„No… Ranč u nás doma je mnohem větší a jsou tam i stříbrní poníci,“ setřela mě Alžběta.

Zle jsem se na ni podívala. Ta holka se ale vytahuje!

„V sobotu se na jednom velkém ranči konají závody,“ pokračovala. „Pojedu drezuru a vyhraju. Co vy dvě? Budete taky soutěžit?“

Právě v té chvíli se vrátila babička s Alžbětinými rodiči.

„Už musíme jet, zlatíčko,“ zašveholila její maminka.

„Poběž, cukrová panenko,“ přidal se tatínek.

Podle mě Alžběta zlatá ani sladká nebyla. Ani trochu. Ani kousíček. Ani ten sebemrňavější ždibeček. Byla jsem ráda, že odchází.

Vtom se otočila a řekla: „Uvidíme se zítra – i pozítří! Budu na Superstar jezdit každý den.“

Nadšením jsem rozhodně neskákala.

Sledovaly jsme, jak auto našich hostů odjíždí.

„Alžběta mi připadá protivná,“ postěžovala si Míša.

„Ale no tak, děvčata,“ napomenula nás vlídně babička. „Vždyť jste se sotva seznámily. Jakmile se lépe poznáte, určitě budete kamarádky.“

Já o tom pochybovala.

„Babi… k těm závodům,“ spustila jsem opatrně. „Mohla bych se taky přihlásit do drezurní soutěže jako Alžběta?“

„V drezurní úloze je důležité pohybovat se v dokonalém souladu s koněm a udělat přesně to, co ti rozhodčí řeknou,“ poučila mě babička.

Zamračila jsem se. „Nerada poslouchám na slovo,“ přiznala jsem. „Stejně jako Hvězda.“

„Ale budou tam i jiné soutěže,“ usmála se babička. „Mohla bys jet závod kolem sudů. Tam záleží na rychlosti a obratnosti.“

Zakřenila jsem se. „To zní skvěle! Já i Hvězda rychlou jízdu milujeme!“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Ranč Stříbrný poník: Bublina.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.