Přeložila:

DANIELA ČERMÁKOVÁ

Jude Deveraux: Splněné sny

Vydání první

Copyright © 2018 by Deveraux Inc.

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2019 jako svou 2251. publikaci

Přeloženo z anglického originálu As You Wish vydaného nakladatelstvím

MIRA Books v roce 2018

Český překlad © 2019 Daniela Čermáková

Odpovědná redaktorka Marie Kejvalová

Korektorka Zdeňka Grigarová

Ilustrace na přebalu © 2019 Martina Černá

Přebal a vazba © 2019 Martina Černá

Sazba a grafická úprava Ricardo, Sázavská 19, Praha 2

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-1050-3 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-1051-0 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2019

Jude Deveraux

Splněné sny

Prolog

Langely, Virginie 1970

„Posiluj. Opaluj se. Myslíš, že jsi dostatečně inteligentní, abys tyhle dvě věci zvládl, kluku?“

Muž byl stejně vysoký jako Kit, něco přes sto osmdesát centimetrů, ale byl opravdu hodně široký. Kit uvažoval, jestli by byl jako trojitý rozložitější než tenhle důstojník. S krátkými černými vlasy vypadal jako medvěd z nějakého kresleného filmu.

„Ano, pane.“ Kit měl tak rovná záda, až měl pocit, že jsou z oceli.

„A až tě na podzim vyzvedneme a ty si stáhneš ty svoje kalhoty, nechci vidět žádnou bílou zadnici. Vyjádřil jsem se jasně?“

„Ano, pane. Mám se opalovat nahatý.“ Jakmile ta slova vypustil z úst, věděl, že jsou špatná. Zněla příliš vychloubačně, příliš se podobala tomu, kým byl, což nebylo „jeden z těch hochů“. Jeho otec neopravoval auta. Jeho táta urovnal několik kmenových sporů na Středním východě, ale to nebylo nic, čím by se mohl Kit pyšnit.

Když se velký muž předklonil blíž, Kit neustoupil, ačkoliv po ničem jiném netoužil. „To byl posměch? Nebo snad vtip? Vysmíváš se mi, kluku?“

„Ne, pane!“ Kit ta slova prakticky zařval. Po zátylku mu stékal pot.

Bylo přesně šest hodin ráno a jeho odvolali z brzké rozcvičky do kanceláře tohoto muže. Jemu to ovšem nevadilo. V devatenácti letech byl nejmladším z rekrutů – z nichž někteří dokonce strávili několik let ve Vietnamu – a samozřejmě mu to dávali znát. „Už tě máma přestala kojit, kloučku? Umíš chodit na nočník?“

„Chybí ti tvoje mamka, co?“

„Před pár lety jsem si zašpásoval s děvčetem jménem Montgomeryová. Myslíš, že bych moh bejt tvůj taťka?“

Kit se vždycky jenom usmíval, ale po každé té jízlivé poznámce byl ještě odhodlanější dělat práci, pro kterou se narodil.

Obr od Kita o krok poodstoupil. „Teď se… koupeš –“ jeho tón jako by se tomu slovu vysmíval „– kdykoliv chceš, ale v září chci, abyste ty a ten tvůj obrovský nos vypadali, jako že odjakživa žijete v poušti. Vyjádřil jsem se jasně?“

„Ano, pane, vyjádřil.“

Muž znovu ustoupil a přelétl Kita pohrdavým pohledem od hlavy k patě. Stejně jako všichni v rodině jeho otce byl Kit vysoký a štíhlý, ale stavěný spíše jako běžec než tenhle chlapík, který by nejspíš dokázal uzvednout i auto. „Nechápu, co si mysleli, když tě odvedli,“ zamumlal. „Jsi jenom kluk, a navíc tak vyzáblý, že by ses mohl protáhnout klíčovou dírkou.“ Potřásl hlavou. „Mám ti připomínat, že se nikdo – dokonce ani tvůj slavný tatíček – nesmí dozvědět, k čemu jsi byl vybraný?“

„Ne, pane, to nemusíte.“

„Myslíš, Montgomery, že se dokážeš vrátit domů a nikomu neprozradit, proč – jak jsi to nazval? – se opaluješ nahatý?“

„Nevrátím se domů, pane.“ Kit se na muže nedíval přímo, ale zíral mu přes rameno.

„Hm, to je dobře.“ V jeho hlase se ozýval výsměch. „Jsi boháč. Máš spoustu domů, co?“

Kit si nebyl jistý, jestli na to má odpovědět, nebo ne. Už před jistou dobou mu došlo, že nemůže strávit léto doma, dokud jsou tam jeho příbuzní. Byli příliš vnímaví a do všeho strkali nos. Poznali by, že má něco za lubem, a udělali by cokoliv, aby zjistili, co to je. A jak je znal, určitě by mu všechno překazili.

Nikdo nesmí tušit, že trénuje na tajný úkol v Libyi. Vládu v té zemi právě převzal mladík jménem Muammar al-Kaddáfí a Kit měl zjistit, co má v plánu. Díky životu se svým otcem, který pracoval v diplomatických službách, uměl Kit plynně arabsky a všechna nářečí. Od klasického přes libanonské, které bylo z půlky francouzské, až po arabštinu, jíž mluvili Saudové a která jako by vycházela člověku z hrdla, to všechno bez problémů ovládal.

Kit navíc z otcovy strany podědil orlí nos a po matčiných italských předcích tmavé oči. S opálením a ve správném oblečení může vysedávat v súku, pokuřovat dýmku a nikdo si ho ani nevšimne.

Před pár měsíci strávil týden v jejich domě v Káhiře jeden z otcových přátel, bývalý americký velvyslanec v Sýrii. Kit si všiml, jak ho muž pozoruje, když hrál kickball s Egypťany, jedl šavarmu od jednoho pouličního prodejce a dohadoval se arabsky s taxikářem. Než velvyslanec odjel, požádal Kita o rozmluvu mezi čtyřma očima. Nejdříve se zeptal, jestli by Kit chtěl pomoct své zemi. Byl to dramatický začátek, který apeloval na Kitův patriotismus. Bez váhání odpověděl, že ano.

Nebylo snadné lhát své rodině a tvrdit, že si chce dát na rok volno z univerzity, aby se potuloval po světě. Jen jeho otec zřejmě uhodl pravdu. Chvíli na syna upíral pohled a pak řekl: „Co můžeme udělat, abychom ti pomohli připravit se na tuhle… cestu?“

„Dostat mě odsud,“ prohlásil Kit bez rozmýšlení, ale jeho otec chápavě přikývl.

O dva dny později Kit obdržel pozvánku, aby strávil léto na Tattwellu, na staré plantáži, jež patřila příbuzným jeho matky, Tattingtonovým.

Když Kit na otázku nic neříkal, obrovitý muž mávl rukou. „Tak jdi. Vypadni odsud. Jen nezapomeň, že budu mezi těmi, kteří tě vyzvednou, takže buď radši v kondici a opálený. Teď zmiz!“

Dalšího večera Kit dorazil do Summer Hillu ve Virginii a druhého dne pohlédl do očí ženě, kterou bude milovat po zbytek svého života. Ovšem slečna Olivia Pagetová k němu necítila totéž. Ve skutečnosti měla naprosto opačné pocity. Kit, jako by na tom závisel jeho život, se ze všech sil snažil, aby svůj názor změnila.

1

Summer Hill, Virginie

Současnost

Lítost, pomyslela si Olivia, zatímco se rozhlížela po malé restauraci. V televizní talk show, na niž se dívala ráno, se mladá, dokonale vypadající moderátorka, s nepřirozeně lesklými vlasy, zeptala stárnoucího herce, jestli lituje svého života stráveného v show businessu.

Samozřejmě že řekl ne. Prožil úžasný život a nezměnil by jedinou věc. Co jiného měl říct? Že lituje, že se oženil s manželkou číslo dvě, která ho obrala o všechno, co vydělal během čtyřiceti let u filmu? Že by si přál, aby nenatočil ty tři opravdu hrozné horory, když byl na mizině? A co těch dvanáct let, které promrhal v alkoholovém a drogovém omámení? Kritici se však shodli, že hrál mnohem líp, když byl pod vlivem. Po léčení byl příliš uzavřený a nevýrazný. Jeho kolegové prohlašovali, že bourbon byl zřejmě jeho radostí.

Řekl ovšem, že ničeho nelituje. Na to se napiju! pomyslela si Olivia.

Co by řekla ona, kdyby se jí ta moderátorka v upnutých šatech, jako by byly její druhá kůže hada a asi tak stejné velikosti, zeptala, čeho ve svém životě lituje?

„Sexu,“ odpověděla by. „Je mi líto těch úžasných let sexu v mládí. Přitlačená ke zdi, schoulená na předním sedadle auta s převodovkou vrážející do zad, s potem stékajícím po nose, při východu slunce, když byl člověk vzhůru celou noc a další den byl tak rozbolavělý, že dokázal stěží chodit. To mi v životě opravdu chybělo. Jedno jediné léto nestačilo!“

Představila si tvář té moderátorky, s make-upem, kvůli němuž působila uměle, jakoby zmrazená na místě. Byla by tvrdá a řekla by: Tohle byste odpovědět neměla? Vypípali by to, co Olivia říkala? Usmál by se Robin Williams z nebe a prohlásil: Ale no tak, děvče?

Pro Olivii byla jednou z největších záhad života skutečnost, proč mladí lidé věří, že sexuální touhy, potřeby, myšlenky a vášně – jakékoliv a všechny – mizí s věkem. Kdy se nějaký člověk změní ze „sexy“ na „roztomilého“? „Jsou tak roztomilý pár.“ To děti automaticky říkají o lidech ve věku nad… Nebyla si jistá, kdy přesně. A v kolika byste měli zapomenout, že jste se kdy s někým milovali? Zapomeňte na ty dny, které jste strávili nazí u rybníka. Na vůni trávy zválené pod svým tělem. Na teplou vodu stékající vám po těle, kdy vám ji milenec slízá. Děti jsou v šoku, když se člověk nad padesát zmíní o čemkoliv sexuálním. V kolika se z člověka zase stane panna či panic?

„Zdravím.“

Zvedla oči a uviděla velkého vysokého mladíka – tedy mladého pro ni – kolem pětatřicítky, možná o něco staršího. Byl docela pohledný a z očí mu sálala taková ta divoká energie, díky níž podle Olivie získal všechno, co kdy chtěl. Košile a kalhoty, které měl na sobě, vypadaly obyčejně, ale poznala, že jsou šité na míru. Celkový zevnějšek však působil nacvičeně, jako by byl herec hrající nějakou roli.

„Vy jste paní Montgomeryová?“ Promluvil jako nějaký hlasatel zpráv, bez jakéhokoliv přízvuku. Ovšem vsadila by se, že takhle nemluvil, když byl mladší.

„To jsem. A vy jste od doktorky Hightowerové?“

„Ano. Dovolíte?“ Zdvořile čekal, až mu ukáže, že se může posadit na židli proti ní. Když se usadil, kývl na číšnici, aby přišla. Přesně jak Olivia odhadovala, mladá žena rychle přiběhla. Když si objednal černou kávu, Olivia byla ráda, že očima nesledoval pěknou mladou číšnici příliš dlouho. Ani nepromluvil, dokud neodešla. „Jeanne – doktorka Hightowerová – mi říkala, že byste nás vzala do toho domu.“

„Vezmu, ale musíme počkat na dalšího nájemce, Elise, než sem dorazí. Poslala mi zprávu, za pár minut by tu měla být.“

Když číšnice postavila před muže kávu, položila před ně také talířek s malými citronovými sušenkami. „Pozornost podniku. Pro –“

Podívala se na Olivii. „Pro oba.“

Olivia znala dívčinu matku a stačilo na ni jen mírně přimhouřit oči, aby zmizela. Když se znovu zadívala na toho muže, uvažovala, jestli si opravdu neuvědomuje pozornost té dívky, tak jak se zdá.

„Jeanne vám asi prozradila, že jsem Ray Hanran.“

„Znám v podstatě jenom vaše jméno, ale předpokládala jsem, že jste s Elise přátelé.“

„Ach, to ne,“ odpověděl, „svou novou spolubydlící jsem ještě nikdy neviděl. Měla s námi bydlet nějaká starší žena, ale zrušila to.“

Olivia se proti své vůli zamračila. „Vím, že druhý host je poměrně mladý.“

„Opravdu? To netuším. Znáte Jeanne. Moc toho člověku neprozradí.“

„Vlastně ji neznám. To můj manžel Kit mě požádal, abych vás doprovodila na panství Camden Hall.“

„Panství? Zdá se, že je ten dům větší, než jsem si myslel.“

„Jeannina letní chata je jedním ze čtyř menších stavení toho, co kdysi bývalo docela velkým pozemkem.“ Olivii dělalo starosti to uspořádání. „Ví tahle mladá dáma, Elise, že stráví víkend s mužem, kterého ani nezná?“ Významně se zadívala na snubní prsten na jeho levé ruce.

Způsob, jakým se usmál, prozrazoval, že ví, co se Olivii honí hlavou. „Nevím, co jí bylo řečeno. Nic z toho není moje práce. Jeanne trvalo týdny, než mě přesvědčila, že bych měl přestat pracovat a odjet si odpočinout do nějaké chaty uprostřed lesů.“ Vytřeštil oči. „Nemyslíte si, že je to něco jako seznamka, že ne? Že mě chce dát dohromady s nějakou svou milou mladou klientkou?“

Podle toho, jak se zaklonil na židli, měla Olivie dojem, že se chystá odejít – což by Kita značně zklamalo. „Já vážně nic nevím,“ pronesla rychle. „Můj manžel byl odvolán do Washingtonu a jen mi poslal e-mail s tím, že nějaká psycholožka, doktorka Jeanne Hightowerová, sem posílá své dva klienty na prodloužený víkend. Požádal mě, abych se s vámi dvěma sešla v téhle restauraci a odvedla vás tam. Není snadné dům najít.“

Ray se zamračil. „Ničemu z tohohle nerozumím. Mám…“ Upil kávy a zdálo se, že zvažuje, jestli se jí má svěřit, nebo ne. „Mám jisté vážné potíže v manželství a Jeanne mi byla doporučena. Chodím k ní už týdny, ale stále nevím, co mám dělat. Chtěl jsem terapii ukončit, jenže pak na mě Jeanne začala naléhat, abych odjel do Virginie a strávil chvíli v jejím domku. Nakonec jsem to vzdal, a tak jsem tady.“

Najednou mu přes tvář přelétl podivný strach. „Není tohle jeden z těch ústavů, že ne? Kde bych si na sebe měl vzít bílý župan a povídat o svých… pocitech?“

Olivia se rozesmála, když uslyšela hrůzu v jeho hlase. „To určitě není. Dům je moc hezký, má tři ložnice, tři koupelny a celé roky byl prázdný. Ani jsem netušila, že ho prodali. V Summer Hillu žiju celý svůj život, na pozemcích Camden Hallu jsem však byla jenom jednou, a to už bylo před mnoha lety. Ale teď, když tam bydlím –“

„Vy tam bydlíte, ale viděla jste to tam jenom jednou?“

Olivia se nerada bavila o svých osobních věcech, ovšem věděla, že musí něco říct, aby tomuhle muži zabránila v odchodu. Svým nejklidnějším hlasem, tím, který často používala na cizí lidi, prohlásila: „Víte, nedávno jsem se provdala.“ Čekala na jeho údiv. Mladí lidé si zřejmě myslí, že se starší ženy už narodily vdané. Vypadal překvapeně, rychle se však vzpamatoval. „Na naší svatbě mi můj manžel daroval dům na panství Camden. Když jsem před mnoha lety poprvé uviděla starý River House, byli jsme právě spolu, takže věděl, že se mi to místo líbí.“ Odmlčela se, aby si vybavila ten žhavý horký den, kdy byli oba nazí. Jejich mladá silná těla se třpytila na slunci.

Znovu se zadívala na Raye. „Můj manžel ten dům koupil pro mě, ale já ho neviděla. Odjeli jsme ze svatby na šestiměsíční líbánky na místa, kde pracoval jako diplomat.“ Na místa, která jsem měla vidět s ním, pomyslela si, nic však neřekla. Kit jí také nedávno představil lidem, jež měla znát posledních čtyřicet a něco let.

„Jakmile jsme se vrátili do Ameriky, Kitovi zavolal někdo z Washingtonu a pak musel odjet, takže jsem se vrátila do Summer Hillu. Včerejší noc jsem strávila u své kamarádky. Až vám a mladé Elise ukážu chatu doktorky Hightowerové, zajdu do domu, který nám můj manžel koupil. Nachází se na druhé straně pozemků.“

Chvíli na ni hleděl, zřejmě ty informace zvažoval. „Neměl by ženich přenést svou nevěstu přes práh nového domu?“

Kdyby si Olivia nekladla stejnou otázku, byla by se rozesmála. Jenomže se jí zklamání zračilo na tváři. Když poprvé uviděla vnitřek domu, toužila po Kitově přítomnosti. Zčásti odjeli na tak dlouhé líbánky, aby mohl být dům opraven, vymalován a znovu vybaven. Každý den se radovali z fotek, jež jim posílali designérka a řemeslníci. Začali s pavučinami a myšmi, s mývalem na půdě a elektrickým vedením ze čtyřicátých let. Pod vší tou špínou se však nacházely nádherné staré trámy a kamenné krby a obrovská okna s výhledem na překrásné jezírko s ostrůvkem uprostřed. Všechno bude dokonalé!

Ačkoliv si však Olivia cestování a nakupování věcí do jejich domu užívala, nastaly chvíle, kdy ji zaplavovaly hluboké vlny lítosti, jež nedokázala zastavit. S Kitem se znali nesmírně dlouho a celou tu dobu měli strávit spolu. Měla znát ta nejlepší místa v Istanbulu, kde se dá nakupovat. Měla být schopná mluvit arabsky, protože měla žít s Kitem, když pracoval v Egyptě. Měla –

Když se zadívala na Raye, který seděl a mlčky ji pozoroval, oči mu téměř zářily, jak hltal každé její slovo. Chvíli jí trvalo, než ten pohled poznala. „Vy jste prodejce, že?“

Ray se rozesmál, až skoro vyprskl kávu, ale popadl ubrousek a zakryl si ústa. „Copak mě prozradilo?“

„Hlad vám kouká z očí a jste jak lunt,“ zacitovala Shakespeara. „Tak o copak vám jde, co se mi to snažíte prodat?“

„Zůstaňte s námi.“

„Jak to myslíte?“

„Jeanne mě sem poslala, abych měl čas na přemýšlení. Když jsem ve městě v práci nebo doma se svojí ženou Kathy, nedokážu se na všechno podívat s odstupem. Jeanne tvrdila, že mi pomůže, když se od všeho dostanu dál, abych mohl udělat to nejdůležitější rozhodnutí v životě.“

Na okamžik se odmlčel. „Ale věci se změnily. Myslel jsem, že tam budou dvě ženy a že by mohly…“

Olivia ho pozorovala, jak si bere sušenku a pomalu ji ukusuje. „Že by mohly vařit a vzájemně se zabavit, abyste si mohl dělat, co budete chtít.“

Ray se rozesmál. „Určitě není Jeanne vaše sestra? No tak jo, jsem zhýčkaný. Kathy a já nemáme žádné děti, takže já jsem tak nějak…“ Pokrčil rameny.

„Středem jejího vesmíru?“

„Tak nějak. Kathy nemá vlastní život. Jenom mě.“

„A co se tedy děje? Něco v práci?“

Ray se zhluboka nadechl. „Chci se rozvést, jenže nevím, jak to mám své ženě říct.“

„Ach,“ vydechla Olivia. „To je problém. A je mi jasné, že si to musíte pořádně promyslet.“

„Jo, ale jestli v tom domě budu sám s ní, ta dívka by mohla dojít k mylnému závěru.“

Bylo to naopak, než si Olivia myslela, ale měl pravdu. Ženy očividně přitahoval.

„Zůstaňte s námi,“ zopakoval Ray. „Jenom na pár dní, a až se pak váš manžel vrátí, může vás přenést přes práh. Jak by taky měl.“

„Hmmm.“ Olivia se chvíli tvářila, jako že ten návrh zvažuje. Naklonila se k němu. „Určitě umíráte touhou se mě zeptat, jestli umím vařit.“

Ray vypadal vážně. „Jestli neumíte, jsem odsouzený k životu na pizze.“

„Abyste si zničil ten svůj dokonale úzký pás? To by byla opravdová tragédie.“ Olivia vtipkovala, aby zakryla, co se jí odehrává v hlavě. Když poprvé uviděla nábytek a barvy, které s Kitem vybrali, toužila po tom, aby byl s ní. Chtěla se s ním smát a…

Vzpomínky, pomyslela si. Teď jim bylo už přes šedesát. Kolik jim zbývalo času, aby si vytvořili vzpomínky, jež měli sdílet posledních čtyřicet a něco let? Moc dobře věděla, že za tu dobu by vyrostly jejich děti a vnoučata už by byla v pubertě. Jenomže ona a Kit tohle všechno zmeškali. Tyhle vzpomínky neexistovaly.

„Jste v pořádku?“ zeptal se Ray.

„Jistě,“ odpověděla Olivia. „Myslím, že bychom měli počkat na Elise, než se nějak rozhodneme.“

„Dobrý nápad,“ přisvědčil. „Ale jen abyste věděla, jestli je to nějaká ztracená duše hledající otcovský vzor, padám odsud.“

Olivia nad jeho tvrzením zamrkala, ovšem věděla, že má pravdu. Viděla, jak se na něj dívala ta číšnice. To, že Ray nijak nereagoval na dívčin výraz „já jsem svolná, jestli ty taky“, zlepšilo její názor na něj.

Když mu zazvonil telefon, vytáhl ho z kapsy a podíval se na číslo. „To je Kathy, takže…“ Žádal ji o svolení, aby mohl hovor přijmout v soukromí.

„Samozřejmě. Nemusíte pospíchat.“

Když promluvil do telefonu, tvář se mu stáhla starostí – a pokud se Olivia nemýlila, rozeznala v ní i lásku. Zatímco ho sledovala, jak míří k vedlejším dveřím malé restaurace, jeho situaci mu nezáviděla. Byl ženatý se ženou, která mu věnovala celý svůj život. Olivia to už viděla mnohokrát. Ta žena neměla žádné děti, žádnou práci, žádné blízké přátele, takže manžel se stal důvodem jejího žití. Každé její rozhodnutí, všechno, co udělala, bylo bezpochyby řízeno myšlenkou: Líbilo by se to Rayovi?

Olivia z vlastní zkušenosti věděla, že se to mužům obvykle líbí. A až příliš často něco takového dokonce vyžadovali.

Nikdy o tom však neuvažovala z pohledu muže, který by po takové závislosti netoužil. Muže, který by netoužil po ženě, jež by mu visela na krku a ve všem na něm závisela. Olivia si představila ženinu paniku, když se manžel vracel domů z práce pozdě. Její hysterii při vrzajících prknech v podlaze. Neustálé telefonní hovory. Konstantní potřebu po jeho souhlasu.

A to zoufalství, když jí Ray nevěnoval svou naprostou pozornost. Pláče kvůli Rayově zanedbávání? „Celý den jsem ti vařila večeři, a ty mi ji ani nepochválíš?“

Zatímco Olivia uždibovala jednu z citronových sušenek, hloubala o Rayově problému. Ano, bylo by obtížné takovou ženu opustit. Odejít od vzteklé manželky by bylo jednodušší než potýkat se se všemi těmi slzami.

Olivia vykoukla z okna a uviděla Raye s telefonem. Mírně se usmíval, skoro něžně, jako by mluvil s nějakým drahým přítelem. Ano, čekalo ho opravdu obtížné rozhodnutí.

Když se odvrátila, spatřila, jak do restaurace vstupuje hlavními dveřmi mladá žena. Byla si jistá, že to je druhá nájemnice. Bylo jí něco přes dvacet, byla vysoká, štíhlá a přirozená blondýnka s velice krásnou tváří. Na sobě měla obnošené džínsy, tričko a sandálky. Obvyklý oděv její generace.

Tahle dívka byla ovšem jiná. Tak zaprvé byla dokonalá. Nejen fyzicky, ale takovým tím bezchybným způsobem, jehož lze dosáhnout jen velkým množstvím peněz. Když se dívka otočila, Olivia se jí zadívala do neobyčejně modrých očí a spatřila v nich chůvy a kuchařky a stříbrné příbory, školy z Břečťanové ligy a lakrosový tým.

V tu vteřinu se Olivia rozhodla. Ano, zůstane v domku s Rayem a touhle dívkou. Možná se domníval, že o jiné ženy nemá zájem, ale ona v jeho očích rozeznala ctižádostivost. Bude lepší ho nepokoušet.

Dívka vykročila ke stolu. „Vy jste paní Montgomeryová?“

„Ano, jsem.“

„Výborně. Já jsem Elise Arringtonová.“ Upustila na podlahu svou malou plátěnou tašku, posadila se na Rayovu židli a pak uviděla šálek s kávou. „Někdo tu sedí?“

„Váš spolubydlící.“ Olivia kývla k velkému oknu. Ray stále telefonoval, jeho pohledná tvář se mile usmívala.

Olivia Elise pozorovala, když uviděla Raye. Bude se chovat jako ta číšnice? Elise však jen mírně vytřeštila oči. Má hluboce zakořeněné způsoby naučené v dětství, pomyslela si Olivia.

„Je docela vysoký, že?“ poznamenala Elise. V hlase se jí ozývalo mírné pohrdání.

Olivia byla ráda, že nejde o přitažlivost. „Nevím, jestli vám o tom doktorka Hightowerová říkala, ale třetí nájemnice nedorazí.“

Elise se předklonila a ztlumila hlas. „Mám v tom domě bydlet jenom s ním?“

„Ray mě požádal, jestli bych nezůstala s vámi. Tedy jestli vám to nevadí.“

„Ano, to by se mi líbilo.“ Elise se s úlevným výdechem obrátila na číšnici – která ji okázale ignorovala.

Olivia se opřela na židli. Nebyla si jistá, jestli to začíná být zajímavé, nebo jestli by neměla utéct. Ve skutečnosti se však obávala doby, kterou bude muset strávit bez svého nového manžela.

Zatím ještě nezjistili, co budou dělat se svými životy. Kit byl v důchodu – tak nějak, ačkoliv ho pořád tu a tam volali do hlavního města. Olivia většinu života vedla obchody s domácími spotřebiči a snažila se zajistit domov pro svého nyní již zesnulého manžela a jeho syna. Myslela si, že odvedla dobrou práci, jenže na smrtelné posteli jí manžel prozradil, že ty obchody odkázal svému synovi, což znamenalo, že je bez práce.

Olivia sledovala, jak Elise vstává a přistupuje k pultu, aby si objednala. Žena u pokladny, kterou Olivia znala jako majitelku malé restaurace, se omluvila, že ji dosud nikdo neobsloužil. V okamžiku, kdy se Elise otočila, majitelka se obrátila na číšnici a vynadala jí.

Když číšnice probodla temeno Elisiny hlavy, Olivia musela potlačit úsměv. Ach, odvěký boj o dominantního samce. Ray byl cena a číšnice v Elise viděla soupeřku.

Když se Elise posadila, kývla směrem k Rayovi. „S kým to mluví?“

„Se svou ženou.“

„Jsem ráda, že je ženatý.“ Majitelka položila před Elise plněný sendvič z celozrnného pečiva a ledový čaj a dívka jí poděkovala. Poté co žena odešla, Elise dodala: „Jestli v tom domě nechcete být, prosím, poraďte mi nějaký hotel nebo penzion ve městě.“

„Myslím, že bych s vámi ráda zůstala, ale měla byste vědět, že Ray působí docela mile. Ani trochu jako sukničkář.“

„Jenže je tu kvůli terapii, takže s ním musí být něco v nepořádku. Zajímalo by mě, co provedl, že ho sem doktorka poslala?“

„Nechci být hrubá, nedá se však totéž říct o vás?“

Elise měla plnou pusu a počkala, než dokouše. „Já nic neudělala. Jeanne mě zachránila, abych neskončila v blázinci.“

„Ach.“ Olivia se snažila udržet obočí, aby se nezvedlo. Nejradši by na dívku vypálila stovku otázek. Má nějakou duševní poruchu? Je schizofrenička? Zažívá výbuchy násilí? „Neměla byste…?“ začala, ovšem netušila, co má dodat.

„To je v pohodě,“ řekla Elise. „Nikomu jsem neublížila. Všichni si myslí, že jsem se pokusila o sebevraždu, takže mě zavřeli.“

„Kdo?“

„Mí rodiče a můj manžel. Tenhle sendvič je vážně výborný. Čerstvý.“

„Vy jste se pokusila spáchat sebevraždu?“ Olivia mluvila jemným a starostlivým hlasem.

Elise se dlouze napila ledového čaje. „Ne, nepokusila. Byla jsem tak naštvaná na svého manžela Kenta, že jsem nemohla spát, a tak jsem si vzala jeden z jeho prášků na spaní. Jenže jsem netušila, že mi předtím další čtyři nasypal do pití, které mi připravil. Když jsem se probudila v nemocnici, Kent brečel a prosil mě, abych mu odpustila, že mi ty pilulky podstrčil a málem mě zabil. Oznámila jsem mu, že se chci rozvést. V další minutě dorazili mí rodiče s terapeutkou, která jim tvrdila, že jsem se pokusila spáchat sebevraždu. Měla jsem tak bolavý krk, že jsem nemohla mluvit, ale podívala jsem se na Kenta, aby jim řekl pravdu. Jenomže on zalhal a prohlásil, že jsem si ty prášky vzala sama. A mně samozřejmě nikdo nevěřil, protože jsem se přece pokusila zabít, ne? Takže mě prostě zavřeli kvůli mé ,ochraně‘ a celé týdny jsme probírali moji sebevražednou depresi. Jenom Jeanne mi věřila, když jsem tvrdila, že jestli mám někoho zabít, bude to můj manžel, a ne já. Myslíte, že mají nějaké koláče? V poslední době jsem toho moc nesnědla, protože jsem se dlouho schovávala v kufru Jeannina auta a pak jsem byla moc naštvaná, než abych něco pozřela. Je tu někde toaleta?“

Olivia mrkala tak rychle, že nedokázala nic říct. Schovávala se v doktorčině kufru? Vážně se těšila, až si to celé vyslechne. Ukázala na dveře toalety a pak zvedla ruku a zamávala na majitelku. Žena přistoupila ke stolu, když Elise odešla.

„Copak potřebuješ, Olivie? A omlouvám se za tu číšnici. Právě se rozešla s přítelem a je na lovu nového.“ Zvedla oči, když Ray vešel dovnitř. „Je volný?“

„Ne. V žádném případě. Mohla bys nám přinést kousek každého koláče, který tu máš?“

„Je tam šest druhů.“

„To je výborné. Jeden od každého a všechno připiš na Kitův účet, s pětadvacetiprocentním spropitným.“

„Máš to mít.“ Sledovala Raye, který se vracel. „Kdybych byla o deset let mladší…“ S povzdechem zvedla použité nádobí a odešla.

Ray se posadil naproti Olivii a pak se zadíval na Elisinu sklenici s ledovým čajem. „Už dorazila?“

„Ano.“ Olivia se stále snažila strávit to, co vyslechla.

„Je blázen? Chci říct, je jednou z těch Jeanniných pacientek.“

„Vůbec není blázen,“ odpověděla Olivia. „Dal byste si koláč? Pár jsem jich objednala.“

„Rád ochutnám.“

2

„Určitě jsi v pohodě?“ vyptával se Kit. „Je Estellin dům pohodlný?“

Olivia si přitiskla telefon blíž k uchu, zatímco pozorovala Raye a Elise prohlížející si květiny v zahradě její kamarádky. Ray byl vysoký a pohledný takovým tím drsným způsobem, zatímco Elise vypadala křehce jako motýlek. Ti dva byli tak odlišní, jako by ani nebyli stejného druhu.

„Jsi tam ještě?“ zjišťoval Kit.

„Ano,“ odpověděla Olivia. „Jsem tu a poslouchám. Slyšela jsem, jak říkáš, že nejspíš zůstaneš ve Washingtonu celý týden. Kterou zemi se to snažíš zachránit?“

„Já, ehm –“

Skočila mu do řeči. „Já vím. Nemůžeš mi to říct. Co víš o doktorce Jeanne Hightowerové?“

„Nic, vážně. Je to kamarádka mé sestřenice Cale, Ellie Abbottová ji zná.“

„Ach, aha. Dvě záhadné spisovatelky.“

„Ano.“ Kit ztlumil hlas. „Stalo se něco? Zníš… no, nějak odměřeně.“

„Jenom jsem narazila na pár zajímavých problémů, nic víc.“

„Zůstaneš s těmi Jeanninými pacienty a pomůžeš jim, že jo?“

Olivia napůl zasténala, napůl vyprskla smíchy. „Nejsem si jistá, že se mi líbí, když mě někdo zná tak dobře.“

„Možná jsem pár let zmeškal, ale pamatuju si úplně všechno. Tak mi pověz, co se děje.“

„Ray je vysoký chlapík kolem pětatřicítky, který nejspíš neměl nejjednodušší dětství, ale vypadá to, že se našel ve světě obchodu. Teď nosí oblečení z Bond Street, ale vsadila bych se, že někde na tom svém dokonale opáleném těle má tetování bývalého gangu.“

„Doufám, že se nebudeš chtít přesvědčit na vlastní oči,“ odtušil Kit. „A ta dívka?“

„Peníze a vychování. Obléká se jako pouliční děcko, ale vsadím se, že chodila na školu slečny Porterové. Zatím jsem neslyšela celý její příběh, myslím však, že se pokusila vzepřít systému a byla za to zavřená.“

„Jako ve vězení?“

„Ne. Jako pod zámkem v blázinci. Ale zdá se, že jí Jeanne pomohla utéct, schovala ji v kufru svého auta a odvezla ji přes celou zemi.“

Kit chvíli nic neříkal. „Myslel jsem, že to, co dělám já, je vzrušující, ovšem tys mě dostala. Teď se bojím, jestli ti vůbec budu chybět.“

„Nechci do našeho domu, dokud nebudeš se mnou,“ vyhrkla.

„Dobře! To se mi líbí. To ty jsi byla ta praktická a chtěla jsi tam zůstat sama.“

„Chceš mi říct, že ty jsi z nás dvou ten romantický?“

„Pávi, kůlny, večírky při měsíčku bez oblečení. To jsem celý já. Jo, myslím, že jsem král romantiků.“

Olivia se usmála dávným obrazům, které v ní vyvolal. „Nejsem si jistá. Až se vrátíš, budeš mi to muset dokázat.“

„Už se na to moc těším.“

Chvíli nic neříkali, jen mlčeli. „Radši už půjdu,“ pronesla Olivia. „Bojovník a princezna z pohádky přestali mluvit. Ray se jí možná pokusí prodat nějakou horu, která by mohla být plná zlata, nebo taky nemusela.“

„Co má za problém?“

„Snaží se sebrat odvahu, aby své ženě oznámil, že se chce rozvést. Chudinka. Bolí mě za ni srdce. Představuje celý její život, a on se ji chystá opustit.“

„Myslíš, že je v tom jiná žena?“

„Nejspíš. Víš, co se říká. Muži se rozvádějí, protože mají někoho jiného. Ženy odcházejí, protože toho mají dost.“

„Ne, tohle jsem nikdy neslyšel.“ Odmlčel se. „Měla jsi mě dost?“

„Víš, že neměla. To, co se mezi námi stalo, byl omyl. Prostě osud.“

„A dva spratci a páv a… a Kaddáfí.“

Olivia se rozesmála. „Dobrý nápad. Svedeme to na něho. Už vážně musím jít. Ray se dívá na hodinky a Elise vypadá, že možná odpluje do nějaké své vlastní pohádkové země.“

„Ach, moje žena, dokonalá pozorovatelka lidí. Jak by se mi hodil tvůj názor, když jsem pracoval v Maroku. Mohli jsme –“

„Nech toho,“ zašeptala. Dohodli se, že nebudou hloubat nad tím, co za celé ty roky zmeškali, když nebyli spolu. Alespoň ne nahlas.

„Máš pravdu. Už radši poběžím. Čeká na mě prezident.“

„Ten prezident? Ne! Nic mi neříkej. Prostě jdi. Miluju tě.“

„Já tě miluju víc. Informuj mě, co se tam u vás děje. Je to zajímavé.“

„Slibuju.“ Zdráhavě zavěsili a Olivia vyšla do zahrady. Ray a Elise stáli na opačných stranách, ztraceni ve vlastních myšlenkách.

Když Olivia viděla jejich mlčení, blesklo jí hlavou, že tahle žena, kterou neznala, doktorka Jeanne Hightowerová, už předem zařídila, že s nimi zůstane. Bylo by potřeba to celé podrobně naplánovat, ale šlo by to. Celá tahle situace vypadala jako přílišná souhra náhod. Původně s nimi měla bydlet nějaká „starší žena“, ale nakonec to odvolá. Byla to jen náhoda, že byla Olivia požádána, aby tyhle dva doprovodila? To si nemyslela.

„Jestli jste připravení, můžeme vyrazit.“ Zatímco je vedla domem, Ray zvedl Oliviin kufřík vedle hlavních dveří a následoval ženy ven. Uložil zavazadlo do jejího nového BMW, dalšího dárku od Kita.

Olivia pohlédla na Rayova elegantního jaguára, který se mnohem víc hodil pro svobodného muže než ženáče.

Zabouchl kufr. „Chci se ho zbavit a koupit SUV.“

„Vaše přítelkyně je těhotná?“ zeptala se bez uvažování. „Pardon, to jsem neměla říkat.“

Ray se však uchechtl. „Vy jste Jeannina sestra. Ještě ne, ale pracuju na tom, a odmítám se kvůli tomu cítit provinile. Vždycky jsem chtěl děti, a moje žena žádné mít nemůže. Jestli to ze mě dělá ničemu –“

Olivia zvedla ruku. „Moc dobře vím, jaké to je, toužit po dětech. A, Rayi, já vás soudit nebudu. Můžete říkat, co chcete. Odhaduju, že důvod, proč vás sem doktorka Hightowerová poslala, je, abyste mluvil.“

Ray zasténal. „Tohle vážně bude víkend plný pocitů, že? Kde je nejbližší bar?“

„To je zakázané.“ Usmívala se. „Promluvil jste si s Elise?“ Kývla k mladé ženě, která od nich zdvořile poodstoupila.

„Jen o tom, jak jsou tu hezké květiny. Mám pocit, že vyrostla v luxusu.“

„Myslíte?“

Ray se rozesmál. „Tak nějak to z ní vyzařuje, ne? Co má za problém? Tatínek jí nechce koupit vlastní tryskáč?“

„A kdo teď koho soudí?“

„Fajn, beru to zpátky. Ovšem k mojí práci patří, že dokážu rychle posoudit lidi, abych jim mohl něco prodat. U ní by to bylo něco od Chanela a Cartiera. Vsadím se, že má černou kreditku od American Express.“

Olivia nechtěla prozrazovat žádné důvěrnosti, ale občas bylo potřeba dohady zarazit. „Elise utekla zavřená v kufru Jeannina auta. Žádná barva kreditky by nepomohla, kdyby je chytili. Můžeme jít?“ Když vykročila, zavolala na Elise, aby usedla vedle ní, a společně vyrazili k domku. Při pohledu do zadního zrcátka s radostí konstatovala, že se Ray stále tváří překvapeně. Dobře! Problémy jiných lidí člověku často pomůžou vyřešit jeho vlastní.

Teprve ve tři hodiny odpoledne se Olivia dokázala zbavit svých spolubydlících. Dorazila do Camden Hallu s Elise vedle sebe a Rayem v elegantním autě za nimi. U brány na ně Mladý Pete – přes osmdesát let starý – mávl, aby jeli dál, a Olivia zamířila k domku, který kdysi sloužíval zahradníkovi. Na dveřích byl štítek s nápisem Dianina chata. Domnívala se, že je nejspíš pojmenovaný po antické lovkyni Dianě. Její matka tvrdila, že na pozemcích kdysi bývávali bažanti, takže malý domek možná patříval hajnému.

Ať už byl jeho účel jakýkoliv, domek nyní vypadal tak roztomile, až z toho člověka skoro bolely oči. Byl kamenný, s vysokou střechou se dvěma okýnky. Jedno bylo kulaté, jako oko vyhlížející na pozemky. Olivii nepřekvapilo, když Elise požádala o horní ložnici s tím oknem. Bylo malé, takže dovnitř nikdo nemohl vidět, ale dostatečně velké, aby mohla sledovat, kdyby se někdo blížil.

Olivia si vzala druhou ložnici a byla ráda, že bude mít vlastní koupelnu. Nebavili se o tom, ale Ray zřejmě chápal, že zůstane dole.

S radostí shledala, že lednička a malá spíž jsou plně vybavené, a uvažovala, kdo se o to postaral. Jeanne, které domek patřil? Nebo Kit někomu zavolal a požádal ho o to? Olivia zjišťovala, že se z jejího manžela stala osoba, které ostatní s radostí splnili každé přání.

Vždycky to tak nebylo, pomyslela si. Když se seznámili, bylo mu devatenáct a svět ho neustále udivoval.

Poté co Olivia své spolubydlící ubytovala, zatoužila po samotě. Ray vypadal jako býk, před kterým zamávali rudým hadrem. Když teď mohl začít přemýšlet o svém rozhodnutí, neměl tušení, kde začít.

Co se týče křehké, nadpozemsky vypadající Elise, navzdory tomu, jak předstírala, že jí vůbec nevadí, že byla zavřena do blázince, z něhož unikla v kufru auta, obešla celý dům a postahovala všechny žaluzie. A dokonce pak seděla na druhém konci pohovky, s polštářem na klíně, a neustále pokukovala po dveřích, jako by byla připravená se z nich vyřítit.

Olivia skoro vyběhla ven, pak tam chvíli stála a vdechovala čerstvý vzduch. Vážně se chce starat o tyhle dvě ubohé… no, děti? O velkého Raye s jeho divokým vzhledem? O vysokou, křehkou Elise s očima těkajícíma po místnosti? Zvládne to s nimi?

Musela ujistit Raye, že si vážně dokáže sám připravit sendvič, a ukázat Elise, že může na svých dveřích od ložnice zastrčit západku. Olivia se snažila uklidnit a rozhlédla se kolem sebe. Stála na pěkné terase s kamennými dlaždicemi v malé zahradě s nízkou zdí kolem. Měla tušení, že tahle část byla kdysi používána pro pěstování zeleniny, ale teď tu rostlo jenom pár keříků. Kolem malé uzavřené zahrádky stály stromy, které potřebovaly prořezat.

Za nimi se nacházela vysoká kamenná zeď kolem celého pozemku. Všichni ve městě věděli, že v létě najímal Mladý Pete svalnaté středoškoláky, aby zhodnotili škody napáchané v zimě a tu starou zeď opravili. „Střechy a zdi,“ říkával. „To je klíč k údržbě.“ Dnes už jen zřídka opouštěl pozemky, o něž se jeho rodina starala celé tři generace. Starý Pete, Pete i Mladý Pete. V další generaci rodiny nikdo nechtěl mít nic společného s péčí o nějaké staré domy.

Zatímco se Olivia rozhlížela po kousku zahrady s jejími přerostlými keříky, uvažovala, jak by ji rozdělila křížícími se cestičkami. Použila by spíš kůru, a ne štěrk, aby byla chůze na nich tichá. Uprostřed by byl altánek s lavičkou. A podél stran –

Vytrhla se z myšlenek. Má ji tahle zpustlá zahrada okouzlit natolik, aby se postarala o tyhle zničené lidi? Jestli ano, kdo to vymyslel? Kit? Nebo ta neznámá Jeanne?

Když Olivia zaslechla z vnitřku domu nějaký zvuk, prošla malou brankou a pospíchala na cestu, po níž přijeli. Ale vyhnula se jí. Nechtěla, aby ji někdo viděl. Ray i Elise vypadali, jako by na ni měli každou vteřinou vypálit tu otázku: „Co bychom měli podle vás dělat?“

Olivia se toho dotazu obávala. Možná že za jiných okolností by ji nějaká odpověď napadla, ale právě teď měla hlavu plnou vlastních problémů.

Když procházela kolem starých stájí, ohlédla se zpátky ke Camden Hallu. Byl to velký rozlehlý tříposchoďový dům v edwardovském stylu, „spíš sklo než zdi“, jak se říkalo. Byla to nádherná stavba, ale působila takovým tím pustým dojmem místa, jež bylo opuštěné tak dlouho, jak jen si všichni pamatovali.

Za domem se nacházela kdysi krásná zahrada plná květin a malých ozdobných stromků. Byla posekaná, ale nyní z větší části pustá.

Před ní se nalézalo to, co hledala, vysoký plot, který Kit nedávno opravil. Staré růže byly opatrně odtaženy od rozpadajících se cihel. Když byl postaven nový plot, prostříhané větvičky byly znovu připevněny. Příští rok se vrátí ve své plné barevné kráse.

Plot obíhal kolem River House – místa, jež jí Kit koupil a které nechali opravit, zatímco byli na dlouhé svatební cestě.

Olivia předtím Rayovi tvrdila, že nechce ten dům vidět bez svého manžela, a byla to pravda. Chtěla se však podívat na malinkatý ostrůvek v mělké říčce tekoucí před domem. Tam se s Kitem milovali v roce 1970 – a byli při tom načapáni.

Dokonce i teď, po tolika letech, se při té vzpomínce usmála. Jak ji Kit chránil! Tehdy se Mladý Pete teprve nedávno ujal své role správce a byl do své práce zapálený – a myslel to velice vážně. Toho dne zaslechl hlasy a odběhl si domů pro svoji brokovnici.

Olivia a Kit, oba nazí, s oblečením poházeným po zemi, vykoukli zpoza stromků a keříků. Uviděli Mladého Petea na druhé straně řeky, blížil se k nim se zbraní v ruce.

Pohlédli na sebe, ve vzájemném objetí, s těly obnaženými a vytřeštěnýma očima. Mají na Mladého Petea zavolat a říct mu, že nevlezli na soukromý pozemek neoprávněně? Ve skutečnosti totiž vlezli. Kdyby šlo o jeho otce, Olivia by se ukázala. Syn však byl něco docela jiného. Kdo mohl tušit, co udělá?

Kit se pustil do akce. Popadl do ruky bláto, rozmazal si ho po tváři a do vlasů si zastrčil dlouhou větev s listím. Zařval z plných plic a rozběhl se, úplně nahý a děsivý, přes mostek a ke zdi obklopující pozemky.

Mladý Pete byl tak ohromený při pohledu na nahatého, divoce vypadajícího muže, že jen stál a zíral, s brokovnicí skloněnou.

Kit už skoro přelezl zeď, než se Mladý Pete vzpamatoval natolik, aby zvedl zbraň a zamířil. Olivia, která byla na střední členkou softbalového týmu, zvedla kámen velikosti své dlaně a hodila ho. Zasáhl Mladého Petea do kříže. Když se otočil, brokovnice omylem spustila a její nečekaný zpětný náraz jím mrštil tváří dolů do vody.

Olivia, nahá jako v den, kdy se narodila, popadla svoje oblečení, přeběhla přes most a zamířila ke zdi. Vyskočila na pařez a vytáhla se nahoru. Kit, přesně jak tušila, se nakláněl přes okraj a napřahoval k ní obě paže. Přitáhl ji k sobě a pomohl jí přes zeď. Ruku v ruce proběhli malým lesíkem. Když dorazili k okraji, zastavili se a pohlédli na sebe. Použila Kitovu košili, aby mu setřela bláto z tváře, a on zlíbal krvavé škrábance na jejím těle, které jí tam zůstaly po úprku přes kamennou zeď.

Teprve až když se pomilovali na trávě, zjistili, že chybí Oliviina podprsenka.

Zarazili se s hrůzou v očích. Najdou je podle ní? Zatknou je za nepovolený vstup?

Kitovi však zajiskřilo v očích. Jak by někdo mohl podle kousku spodního prádla identifikovat jeho majitele? „Byla to ta růžová s růžičkou uprostřed?“ zeptal se Kit.

„Přesně ta,“ odpověděla.

V tu chvíli se začali smát a nepřestali, dokud se nevrátili na obrovskou starou plantáž Tattwell, kde oba bydleli a pracovali. Poté stačilo jen zmínit slovo růžička a oba se prohýbali smíchy.

Co se týče Mladého Petea, když přišel s tou růžovou saténovou podprsenkou za šerifem a požadoval, aby našli její majitelku, vyvolal smích, který za celých dvacet let neustal.

Šerif řekl: „Uspořádáme pátrání po celém městě, abychom zjistili, komu padne.“

„Jako s Popelčinou botou,“ dodal jeho zástupce. „Jen půjde o jinou část oděvu.“

„Když povinnost volá, musíme se pustit do práce,“ doplnil druhý zástupce.

Pak se muži zadívali na dispečerku Molly, která na sobě měla svůj obvyklý přiléhavý svetřík. Její velikost byla třicet šest D, ale ukořistěná podprsenka byla jen třicet čtyři B.

Muži se na ni usmívali, jako by říkali: „Ty budeš první.“

„Leda ve vašich snech,“ odtušila a pokračovala v psaní.

Ta historka se rozšířila rychlostí blesku, jak je to u klepů na maloměstě běžné. Všichni se Mladého Petea neustále vyptávali, jestli už našel toho narušitele. Nebo jestli nepotřebuje pomoct při prohlížení fotografií podezřelých. Nějaký vtipálek vyfotil nalezený kousek oblečení a udělal z něj plakát.

Vyplatím odměnu 1000 dolarů za Saténového banditu. Prosím, zavolejte mi.

Jeden po druhém všichni muži přeškrtali telefonní čísla a napsali ta svá.

Právě na tohle místo se Olivia chtěla podívat. Na dům neměla žádné vzpomínky kromě toho, že se jim s Kitem moc líbil. Nejdřív uviděla zadní část budovy. Tři patra s dlouhou jednopatrovou přístavbou po straně. Shodli se na tom, že by to byla Kitova pracovna. Plánovali si, že by tam pracoval, ovšem popravdě si nikdo z nich nedovedl představit, že by byli ve stejném domě, ale v různých pokojích. Museli si vynahradit spoustu času. Strávili spolu jediné úžasné léto, jenže pak se celá desetiletí neviděli. Příliš ztraceného času!

Olivia pomaloučku prošla kolem domu a pak se ohlédla k přední části. Přistavěné části přidané během let měly různou výšku střech. Jedno vysoké okno mělo oválný vršek. Povídalo se, že ve třicátých letech tam byl umělecký ateliér. V padesátých byla místnost předělána na kuchyň a s Kitem to tak nechali. Nechtěli uprostřed pracovní ostrůvek – což považovali za příliš moderní nápad – ale stůl, kde by jeden z nich mohl sedět, zatímco druhý by vařil. Ani ji nelákalo nakouknout do oken, aby zjistila, jak proběhla rekonstrukce.

Po její pravici se nacházela malá kulatá cihlová budova. Dřív se v ní uchovávalo zahradní vybavení, ale Olivia s Kitem se shodli, že je na to příliš hezká. Zatím se ovšem nerozhodli, na co jiného by ji používali.

Před ní se nalézal starý most. Byl ošlehaný větrem a zpustlý, ale ve starém dřevě se daly rozeznat flíčky modré barvy, jež ho kdysi pokrývala. Ten den, když se s Kitem milovali na ostrově, prohlásil: „Měl by být natřený na červeno. Dvaceti vrstvami.“ Mezi polibky a smíchem s ním souhlasila. Nabarvit ten most červenou barvou bylo na jejich seznamu věcí, které měli v plánu udělat.

Pomalu přešla přes řeku a vybavovala si každou vteřinu toho dávného dne. Kit ji tehdy vzal na záda a přenesl přes most. Ostrůvek byl malý, vytvořený člověkem, který postavil Camden Hall. Řeka, v tehdejší době hlubší, byla rozšířena, aby před domem vytvořila velký rybník. Vyhloubená zemina byla naskládána uprostřed a okraje zesíleny kamením.

V době rozkvětu to musel být sen každého rybáře.

Na druhém konci našli pozůstatky toho, co možná bývalo boudou, kde mohl člověk sedět, zatímco čekal na nic netušící zvěř, která se přišla napít.

Kit tvrdil, že je to místo zrozené pro setkání milenců.

V jejich věku jen stačilo zmínit slovo „milenci“, aby ze sebe strhali oblečení. Poházeli ho na zem na druhém konci ostrova a ulehli na mechovou podlahu dávné rybářské chatky nebo místa pro setkávání milenců nebo možná boudy, vystavěné za účelem, který se Olivii líbil nejmíň: v níž by se věšela zastřelená zvěř.

Když došla na konec mostu, rozhlédla se. Povrch ostrůvku se změnil. Před lety byl vždy posekaný a nacházela se na něm cestička lemovaná květinami. Nyní všude rostl jen plevel a přerostlé stromky, které sem nepustily moc světla.

Botou šťourala v trávě, až uviděla kousky štěrku. Překročila pár silných spadlých větví a pustila se na druhý konec ostrova. Základní kameny malé budovy byly skoro zakryté, ale stále viditelné.

Sklonila se, jednoho se dotkla a usmála se při vzpomínce na ten den. Skoro vnímala, jak se milovali. Slyšela to. Cítila to. Cítila, jak ji sluníčko hřeje přes oblečení. Kitovy silné ruce na svých prsou. Hlavu měla zakloněnou, chtěla z něj víc a víc. Aby se stali jedním. Jedním tělem, myslí i duší.

Najednou se jí zatočila hlava, až se musela posadit na kameny. Mezi stromy prosvitl sluneční paprsek a ona k němu vztáhla ruku.

Jak je jiná! pomyslela si. Ve své mysli si vzpomínala na hladkou růžovou pokožku. Jenomže sluneční světlo zvýrazňovalo vrásky, žíly a několik těch hnědých flíčků, jimž nemohlo zabránit žádné množství krému na opalování.

Trhla rukou zpátky. Sevřela ji na okamžik do pěsti a zavřela oči.

Přes čtyřicet let, uvažovala. O to s Kitem přišli.

Vstoupila na kamenné základy. Z náhlého impulzu se na ně položila a zvedla oči do stromů. Během svatební cesty jí Kit vyprávěl o své diplomatické službě, dokonce i o třech příšerných letech, kdy se infiltroval do nového režimu mladého Kaddáfího. Povídal jí o měsících, jež strávil v nemocnici, poté co se obrněné vozidlo převrátilo, zatímco byl uvnitř. Bolest a následná rehabilitace byly nesnesitelné.

Olivia mu líčila, jak vedla obchod s domácími spotřebiči a jak otevírala další a další. Zjistila, že má na podnikání talent.

O svých předchozích manželstvích se nebavili. Dohodli se na tom jedno odpoledne v Paříži. Seděli právě v jedné krásné kavárně na zahrádce a Kit začal vykládat o narození svého syna.

„Když jsem ho držel v náruči, netušil jsem, že můžu cítit takovou lásku. Měl rudou tvářičku a žádné vlasy, ale já si myslel, že je to to nejkrásnější, co jsem kdy viděl. A Gina byla –“

Odmlčel se, když se podíval přes stůl na Olivii. Usmívala se, ale po tvářích jí stékaly slzy. Jeho syn nebyl jejich dítě. V té posteli neležela Olivia.

Kit vzal její ruku do své a políbil ji do dlaně. „Nikdy nikdo jiný nebyl,“ řekl tiše. „Vždycky jsme to byli jenom my. Spolu, nebo rozdělení, prostě jenom my.“

Olivia ztěžka polkla, snažila se přemoct slzy. Prožili plné životy. Jenom je nestrávili spolu.

Kit ji políbil na ukazováček. „Co…“ Pak na prostředníček. „Sakra…“ Políbil ji na prsteníček. „Co budu dělat…“ Vložil si její malíček mezi rty. „S tím zatraceným divadlem?“

Jeho otázka ji rozesmála a slzy se rozplynuly.

V roce 1970 pozval Kita do Summer Hillu jeden jeho příbuzný a o mnoho let později to byl další příbuzný, který ho přivedl zpátky. Kit jí prozradil, že se návratu nebál, ani toho, že ji možná uvidí. Domníval se, že když ji potká, nebude nic cítit. Jistě, po všech těch letech, kdy žili úplně jiné životy, působilo to jediné léto vzdáleně a daleko. Možná že se tomu budou moct i zasmát. Být přátelé.

Jenomže se stal pravý opak. Kit uviděl Olivii jít po ulici a všechno se vrátilo.

V jeho očích byla nádherná stejně jako v den, kdy se setkali poprvé.

Bál se k ní přiblížit, bál se, že mu poví, aby zmizel z jejího života. A navíc se Kit znal natolik dobře, že se bál, aby ho jeho pýcha nepřiměla se otočit a už nikdy se nevrátit.

Namísto přímé konfrontace však nastražil past, aby ji k sobě přilákal.

„Jako pavouk,“ řekla Olivia později.

„Přesně,“ potvrdil. „Obrovský a velice vyhladovělý pavouk.“

Během toho prvního dávného léta, jež spolu strávili, se Olivia připravovala na představení na Broadwayi. Měla hrát Elizabeth v Pýše a předsudku. To léto měla vystoupit na jevišti, jenomže v divadle došlo k požáru. Hra pak byla odložena na podzim, než bude opraveno.

Ve snaze Olivii znovu získat Kit koupil staré skladiště v Summer Hillu a proměnil ho v divadlo. Pak se pustil do inscenace hry – samozřejmě Pýchy a předsudku – a dokonce přemluvil svého bratrance, který byl slavný herec, aby hrál Darcyho.

Během příprav došlo ke spoustě potíží a jeden z herců skončil ve vězení, ale Kit dostal to, co chtěl. S Olivií se vzali krátce po posledním představení a v ten den vyrazili na své dlouhé líbánky.

„Vážně,“ řekl Kit. „To skladiště mě stálo celé jmění a opravy ještě víc.“

S každým jeho slovem se Olivia usmívala čím dál víc. Co by si šedesátiletá žena mohla přát, aby muž udělal, aby ji získal?

„Chceš to celé řídit?“ zeptal se jí.

„Já?“ Olivia se opřela na židli. „Chceš říct, že mám být režisérka, producentka, manažerka a…?“

„Herečka. Všechno. Proč ne?“

„Ne,“ odpověděla. „To není pro mě.“ Během toho dávného léta, jež strávili spolu, věřila, že se chce stát herečkou. Když získala hlavní roli, byla si jistá, že to bude začátek její úchvatné kariéry. Ale když začala, dokázala myslet jen na domov – a na Kita. Beze slova zmizel a vzal si s sebou i její srdce.

Zadívala se na něho. „Budeme muset najít někoho, kdo se toho ujme. Nemáš nějaké příbuzné, kteří by chtěli vést malé místní divadýlko?“

Kit se usmál. Olivia si ho dobírala kvůli jeho rozvětvené rodině a on byl rád, když se od nich dostal pryč, stejně jako ona. „Zmíním se a uvidím, kdo o to bude stát. Možná by se tu mohla hrát nová hra každých pár měsíců. Městečko by tak mohlo získat nějaké příjmy. Jsi připravená vyrazit?“

Uvědomila si, co měl v plánu. Chtěl ji rozveselit. To proto byl tak dobrý v diplomatickém světě, proto mu „prezident“ volal a žádal o radu. „Děkuju,“ řekla, když jí přitáhl židli.

„Pro tebe cokoliv.“ Vzal ji v podpaží.

Toho dne si vytyčili hranice. Nikdy už se nezmíní o osobních věcech, jež se jim staly během let, kdy byli odloučeni.

Kit jí však prozradil, že začal svou bývalou ženu Ginu nesnášet. „Každá strašná věc, kterou na mě křičela, byla pravda – a já ji nenáviděl za to, že ve mně viděla jenom to nejhorší.“

„A když někoho nemiluješ, všechno, co udělá, je nesnesitelné,“ odpověděla Olivia.

„Přesně!“

To bylo vše, co si pověděli o jeho manželství a rozvodu. Co se týče Oliviina manželství, ta se o něm nikdy nezmínila a Kit se neptal.

Byla za to ráda, protože mu nechtěla prozrazovat, že její manžel měl dlouholetý poměr. Vlastně žil v podstatě dvojím životem. A obzvlášť ponižující na tom bylo Oliviino přesvědčení, že to byla její chyba.

Rok po tom létě, které strávila s Kitem, ji Alan Trumbull, který nedávno ovdověl, najal, aby pracovala v rodinném obchodu s domácími spotřebiči, zvedala telefony a starala se o účetnictví. Viděla, že má plné ruce práce s malým dítětem a obchodem, s nímž to šlo z kopce. Olivia však byla odhodlaná nenechat se zatáhnout do potíží jiných lidí. Chtěla jenom pracovat tak tvrdě, aby neměla čas ani energii přemýšlet o ošklivé dohodě, kterou s ní život uzavřel.

Jenomže po pár týdnech strávených v obchodě to vzdala. Poté co sledovala, jak Alan bojuje s dítětem a fakturami a obchodníky, přiznala porážku. Nemohla tam jen tak posedávat a nic nedělat. Převzala péči o dítě a začala řídit Alanův život, jeho podnik, jeho potomka i jeho dům. Jak tak měsíce ubíhaly, Alan se stáhl do pozadí a nechal Olivii, aby se o všechno postarala. Nikdy ji doopravdy nepožádal o ruku. Jen prostě zamumlal: „Asi by bylo lepší, kdyby to mezi námi bylo oficiální.“ A tak se o dva týdny později vzali. Jejich svatební noc byla rychlá a z povinnosti. Bez lásky. Zůstala v posteli, dokud Alan neusnul, pak vstala a pustila se do procházení čtvrtletních daňových záznamů. Buď to, nebo by zbytek noci probrečela. Noc za nocí uvažovala: Kite, Kite. Kde jsi? Proč jsi mě opustil? Proč jsem ti nebyla dost dobrá?

Během let využívala práci a domácí povinnosti, aby ty otázky zablokovala, ale fakt, že jí manžel nijak nepomáhal, ji rozčiloval. Alan však říkával: „V podnikání jsi mnohem lepší než já, Livie. Určitě nechceš, abych se ti pletl pod nohy.“ A pak vždycky odešel na golf.

Teprve když Alan umíral na rakovinu, zjistila, že ani netuší, jak vzít golfovou hůl do ruky. Seděla vedle něho v nemocnici a poslouchala, jak jí vypráví o svém tajném životě s tichou, kyprou a milou ženou jménem Willie. Měli spolu dceru. A díky Oliviině tvrdé práci v obchodech mohl matku s dcerou podporovat. Dokonce měl dostatek prostředků, aby tu dívku poslal na dobrou univerzitu.

Jeho přiznání o tom, jak svou druhou rodinu miluje, Olivii šokovalo natolik, že nedokázala nic říct. Alan ji vzal za ruku. „Prosím, Livie, nezlob se na mě a netrestej mě. Dovol mi je vidět. Prosím.“

Jenomže ona nebyla naštvaná. Vstala a sklopila na něj pohled. „Alane, ani jsem netušila, že v tobě bylo tolik kuráže.“ Vykročila z pokoje, pak se však vrátila a políbila ho na čelo.

Nečekala by to, ale byla ráda, že poznal v životě trochu radosti. Bůh ví, že ona mu nikdy žádnou neposkytla. Dřela a plnila své povinnosti, jenže nic, co udělala, nevedlo k opravdovému štěstí – ať už jeho, nebo jejího.

Willie přišla do nemocnice, její hezká dcera přijela z Floridy a Alanův syn Kevin je obě objal. Z Olivie se vmžiku stalo páté kolo u vozu.

Chtěla odejít a nechat je o samotě, ale Willie byla stejně neschopná jako Alan. Zatímco Alan umíral a držel se Willie, která neustále brečela, oba k Olivii vzhlíželi, aby se o všechno postarala.

A tak to udělala. Doktoři, léky, alternativní léčba, jež jim na chvíli poskytla naději. Všechno zajistila Olivia.

Po Alanově smrti zařídila pohřeb a to ona držela Willie za ruku, zatímco žena vyčerpáním z pláče usnula.

Olivii bylo jasné, že se při pohřbu vyrojí otázky ohledně toho, kdo jsou Willie a její dcera. Kdyby řekla pravdu, všichni by litovali manželku. Olivia byla ta ukřivděná. Věnovala Alanovi a jeho synu Kevinovi celý svůj život – a všichni v městečku to věděli. A co za to dostala? Její manžel si založil rodinu se ženou, která byla starší, obyčejnější a hloupější než Olivia. Ten nevděčný parchant!

Ano, Olivia by lidi mohla přimět, aby Alana Trumbulla nenáviděli. Mohla by hrát oběť a získat spoustu soucitu.

Jenomže jen ona znala pravdu o tom, jakou roli v tom celém sehrála. A tak se rozhodla, že nebude špinit vzpomínku na svého manžela.

Teprve po přečtení závěti zůstala Olivia jako opařená. S pomocí jisté prestižní právní firmy v Richmondu, kterou si najal v okamžiku, kdy zjistil, že umírá, se Alanovi podařilo získat všechno na své jméno – a odkázat všechny podniky svému synovi. Olivia dostala dům, který našla a přebudovala, a penzijní připojištění, jež si spořila. Všechno ostatní však připadlo Kevinovi. Co se týče Willie a její dcery, Alan jim už před lety založil svěřenecký fond.

Chvíli byla Olivia tak naštvaná z toho, jak ji obalamutil, aby podepsala jisté papíry, že byla v pokušení lidem říct o jeho druhé rodině. Tím, že by zničila vzpomínku na to, že byl Alan „milý chlapík“, by se mu dokonale pomstila.

Ale už podruhé to neudělala. Alan, v životě naprostý zbabělec, našel odvahu Olivii říct, co si myslí o tom, že mu celou tu dobu řídila život. Ve smrti jí sebral to, co Olivii zaměstnávalo, aby nemusela myslet na to léto v roce 1970 – a na jeho následky.

Předala tedy klíče svému nevlastnímu synovi a pak se snažila nějak zaměstnat. Zahradničila, pomáhala v kostele, vařila pro charitu. Zkusila všechno. Stala se osobou, kterou ostatní žádali o pomoc, kdykoliv bylo potřeba.

Všichni v městečku ji považovali za světici. Pro Alana a Kevina toho tolik udělala a nyní zasvětila svůj život městu. Myslí ta žena taky někdy na sebe? uvažovali.

Co se týče Kevina, Olivia se ze všech sil snažila nevměšovat se mu do života. Když nechal obchody napospas osudu, nic neřekla. Když se oženil se ženou, která ho neustále komandovala, měla Olivia pocit, že je to její chyba. To ona v Kevinovi vzbudila dojem, že má takhle manželka vypadat.

Mlčela i tehdy, když sledovala, jak Kevin a jeho žena Hildy rozhazují spoustu peněz. Dům, auta, výlety, okázalé oblečení. S obchody to šlo z kopce – a Kevin zabředal do dluhů čím dál víc.

Když Olivia prodala dům a vybrala penzijní připojištění, aby syna vyplatila, obyvatelé městečka začali její jméno vyslovovat šeptem. Opravdová světice.

Olivia se nastěhovala do volného pokoje v Kevinově a Hildyině velkém domě – v tom, který Olivia vyplatila – a „pomáhala“ jim, což znamenalo, že se z ní víceméně stala neplacená služka.

To trvalo čtrnáct měsíců a pak se do městečka vrátil Kit Montgomery, pustil se do budování svého divadla a všechno se změnilo.

Až na zničené životy, pomyslela si Olivia. Životy, které už se nedaly úplně napravit.

3

„Ahoj.“

Olivia se překvapeně posadila a uviděla Elise stojící o pár metrů dál.

„Nechtěla jsem vás vyděsit. Jenom jsem se tak procházela a zahlédla jsem kousek žluté a…“ Pokrčila rameny.

Olivia měla na sobě světle žlutou blůzku a tmavě hnědé volné kalhoty, nic natolik oslnivého, aby byla mezi stromy vidět. Vypadalo to, že ji Elise hledala. „Schováváte se před Rayem, nebo svým manželem?“

Elise se usmála. „Před oběma. Ray pochoduje sem a tam a něco hledá, ale já netuším, co to je. A…“ Zaváhala. „Moje rodina už teď určitě ví, že jsem zmizela. Pustí se po mé stopě.“

Olivia se snažila představit si hon na to děvče… Jak to vypadá? Zavolali policii? Označili ji za uprchlíka z blázince? Tvrdí, že je možná nebezpečná? „Co se stane, jestli vás najdou?“

„To netuším. Jeanne tvrdí, že to, co dělají, je protizákonné, ale můj otec zaplatil za celé křídlo na té klinice, takže si nemyslím, že by mě někdo poslouchal. Nemám žádné vlastní peníze a –“

Zarazila se, protože Olivia ukázala vedle sebe. Elise se posadila vedle ní na malou kamennou zídku a nechala Olivii, aby ji objala.

„Co váš manžel provedl, že vás tak naštval?“

„Miloval někoho jiného,“ prozradila Elise jednoduše. „Oženil se se mnou, protože naše matky jsou už od vysoké nejlepší kamarádky a můj otec dal Kentovi práci a dům a…“

Rozbrečela se a Olivia uhodla, že toho je na ni příliš.

„Omlouvám se.“ Elise se narovnala. „Nechci vás zatěžovat svými problémy. Jste tak dokonalá a elegantní, zatímco můj život je příšerný jako večerní zprávy.“

„Nejsou v nich samé vraždy?“

„Kent určitě o něčem takovém taky uvažoval,“ zamumlala Elise. Olivia na ni vyděšeně pohlédla.

„Dělám si legraci. Kent by mě nezabil. Kdyby jo, táta by ho nejspíš vyhodil. Možná. A kdybych mu nesloužila jako zástěrka, nemohl by spát s Carmen. A koho by světu prezentoval, kdyby neměl mě? Já jsem obraz, který chce, aby lidi viděli. Ne zahradníkova sestra.“

„Ach,“ vydechla Olivia. „Carmen má vášeň, zatímco vy chodíte na dámské obědy, kterými podporujete kariéru svého manžela.“

Elise zasténala. „Je mi pětadvacet a už je ze mě klišé.“ Olivia se proti své vůli rozesmála.

„To není legrační.“ Elise popotáhla. „No, možná trochu jo.“ Maličko se pousmála a pak zabořila tvář do dlaní. „Co budu dělat? Nevím, jak to mám vyřešit.“

Olivia vzala Elisiny ruce do svých a zadívala se na ni. „Na něco už přijdeme. V rodině mého manžela je spousta právníků a všechny je nasadíme na váš případ. Budou jako vlci vrhající se na jehňátka. Líbí se vám to?“

„Můžu se taky vrhnout na Carmen? Přišla na moji svatbu. Bylo mi jí moc líto, protože neustále zvracela. Věděla jsem, že je těhotná, ale neměla jsem tušení, že otcem toho dítěte je můj manžel.“

„Neměla čirou náhodou holčičku, že ne?“

Elise vytřeštila či. „Měla. Jak to víte?“ Vytrhla ruce z Oliviina sevření. „Nejste s nimi, že ne? Znáte –?“

„Ne,“ řekla Olivia klidně. „Ale vypadá to, že my dvě máme pár věcí společných. Můj zesnulý manžel Alan má nemanželskou dceru jménem Alana. Narodila se čtyři roky po naší svatbě. Já jsem pracovala šest dnů v týdnu a řídila obchody s domácími spotřebiči, díky nimž mohla Alana vystudovat vysokou.“

„Ach,“ hlesla Elise. „Já jsem uspořádala spousty večírků pro Kentovy klienty. Každé ráno mi dával seznam věcí, které pro něho mám udělat. Celý život jsem strávila v autě, zatímco jsem za něj zařizovala různé věci. A všechno jenom proto, aby mohl trávit víc času s Carmen.“

„Mně Alan tvrdil, že hraje golf. Byl do té hry tak zblázněný, že jezdil na různá úžasná golfová hřiště všude možně. Teprve když umíral, zjistila jsem, že ani nemá golfové hole.“

Elise se rozesmála a pak se zaklonila a opřela o ruce. „Můj manžel si stěžoval, kolik jsem utratila za potraviny, ale Carmen kupoval drahé parfémy.“

Olivia se taky opřela o ruce. „Alan nám koupil dům na prázdniny. Bylo to roztomilé místečko jen padesát mil nedaleko v horách. Ale pokaždé když jsme tam chtěli jet, stihla ho nějaká choroba. Zjistila jsem, že tam bydlela jeho přítelkyně s dcerou.“

Teď byla na řadě Elise. „Když mě zavřeli do blázince, přišli za mnou moji rodiče a já jim řekla, že vím, že o Carmen celou tu dobu věděli. Víte, co mi na to odpověděli?“

„Nic mě nenapadá.“

„Moje matka prohlásila: ,Drahoušku, Kent se sotva mohl oženit se sestrou zahradníka, že? Na večírcích by nejspíš podávala tacos. Jak by mohl Kent s takovou manželkou udělat nějakou kariéru?“

Olivia zamrkala nad chladem Elisiných rodičů. Tohle už přebít nemohla. Kdyby však Elise litovala, dívka by se nejspíš cítila ještě hůř. „Nevím, jak vy, ale já tacos zbožňuju.“

„Já taky.“ Elise se usmívala, když se zvedala. „Děkuju vám. Hned se cítím líp.“ Rozhlédla se. „Co je tohle za místo?“

Možná to bylo tím, co si právě navzájem svěřily, nebo že o ní Elise prohlásila, že je elegantní, ale Olivia jí pověděla pravdu. „Tady jsme se s mým manželem vášnivě, šíleně milovali v létě roku 1970. Když nás pronásledoval správce s brokovnicí v ruce, Kit a já jsme přelezli přes kamennou zeď, jen tak jak nás bůh stvořil, a utekli jsme.“

Elise na ni chvíli zírala s vytřeštěnýma očima. „Přála bych si taky zažít takové dobrodružství. Jenomže Kent si všechno šetří pro Carmen. Já jsem ta, která vyzvedává jeho prádlo z čistírny.“

Olivia se usmála. „Bylo to dobrodružné a taky trochu nebezpečné. Ale tehdy bych za ním šla kamkoliv.“

„Dokonce i do palby.“ Elise si povzdechla. „Přesně to chci. Muže, který by se kvůli mně postavil i před brokovnici.“

Olivia se tvářila vážně. „Vsadím se, že kdybyste se v noci vloupala do čistírny, určitě by byla kolem spousta zbraní.“

Elise se rozesmála. „Vážně se díky vám cítím líp! Myslíte, že bychom se měly vrátit a zjistit, jestli Ray padá hlady, nebo ne?“

„Muži jsou legrační. Jsou bezmocní jen tehdy, když vědí, že je pomoc poblíž.“

„Tak v čem je jeho problém?“

Olivia se jí to chystala prozradit, pak si to však rozmyslela. „Pojďme zpátky a zeptejme se ho.“

Když vyrazily k mostu, zaslechly bouchnutí dveří a pak ženský hlas.

„Kevine! Říkala jsem ti, že tu není, tak pojďme pryč!“

Olivia se okamžitě schovala mezi stromy a Elise ji následovala. „Kdo to je?“ zašeptala dívka.

Olivia protáhla tvář. „Můj nevlastní syn a jeho žena. Jsou na mě vážně hodně naštvaní.“

„Co jste jim provedla strašného?“

„Vdala jsem se a odstěhovala se z jejich domu. Už žádné vaření a uklízení zdarma.“

„Neměla jsem tušení, že jste tak sobecká osoba.“

Olivia si přitiskla ruku na ústa, aby se nesmála nahlas.

„Tak pojď, Hildy,“ říkal právě Kevin. „Vzal jsem s sebou piknikový koš a dvě lahve vína. Víš, že má přiletět dneska, určitě sem přijede. Počkáme tu na ni.“

„Nikdy nepochopím, proč by chtěla vyměnit náš krásný nový domov za tohle příšerné staré místo. Nebo proč si vzala toho staříka.“

„Je bohatý – to přece víš,“ prohlásil Kevin. „Olivia vždycky milovala peníze. Když jsem byl malý, neustále pracovala. Nebýt domova, který jsem měl u Willie a Alany, nevím, jak bych přežil dětství. Ty dvě na mě měly čas vždycky.“

Jen o pár metrů dál, na druhé straně úzké říčky, Oliviino celé tělo ztuhlo. Tohle ještě nikdy neslyšela. Musela přece pracovat. Musela je všechny živit. Musela –

„Kdo si, sakra, myslí, že ten domov platil?“ V Elisině hlase se ozýval značný vztek. „Kdo jim umožnil, aby se poflakovali?“

Když se na ni Olivia vděčně obrátila, uviděla, že si Elise přetahuje tričko přes hlavu. „Co to děláte?“

„Hodlám přelézt přes tu zeď, tak jak mě pánbůh stvořil. Potřebuju nějaké dobrodrůžo.“

Olivia zaváhala jen na vteřinu. Neměla tak krásnou postavu jako kdysi, ale byla v kondici. V pracovně mívala veslařský trenažér a trávívala na něm dvacet minut denně. Tím, že vydala potlačovanou energii, se udržovala při smyslech. Začala si rozepínat blůzku. „Jdu do toho s vámi.“

Pod tričkem měla Elise pěknou bílou podprsenku z krajky. Když ji rozepnula, Olivia prohlásila: „Pokud ji tady necháte, Mladý Pete ji bude moct přidat k té mé, kterou tu našel před lety. Slyšela jsem, že ji nechal zarámovat a pověsit na zeď jako trofej.“

S poťouchlým úsměvem Elise upustila podprsenku na zem, pak si sundala zbytek oblečení a přehodila si ho přes paži. Beze studu sledovala, jak se Olivia svléká. „Moje matka by zabíjela, aby měla postavu jako vy. Jenomže polehávat na stole, nechat se osahávat pohlednými chlapy a říkat tomu masáž nepomáhá.“ Kývla k domu. „Jsou tam ještě?“

„Ach ano,“ potvrdila Olivia. „Ale dívají se na druhou stranu. Myslím, že to stihneme přes most, aniž by si nás všimli.“ Jak tam tak stála nahá, cítila se hloupě a trapně, ale taky trochu vzrušeně. Strávila bez oblečení většinu svých líbánek, jenže tohle bylo něco jiného. Tohle byla fantazie někoho jiného.

Elise zvedla kámen.

„Co to děláte?“

„Chci ho hodit na terasu, abych odvedla jejich pozornost.“

Olivia jí kámen sebrala. „Udělám to já.“ Už to bylo dlouho, co něco házela, ale paže měla silné – a no, možná že po Kevinových nevděčných slovech bude mířit líp.

Postavila se jako nadhazovač, zvedla nohu a mrštila šutrem. Přeletěl říčku a zasáhl lahev vína stojící na chladicím boxu. Lahev spadla na zem a vydala hlasitý zvuk, když se rozbila na kousky.

„To bylo dobré!“ zavýskla Elise.

„Co to, sakra, bylo?“ vyjekl Kevin a nadskočil.

„To je tenhle strašný starý dům,“ zavřískala Hildy. „Rozpadá se. Říkala jsem Olivii, že je ten chlap šarlatán. Zavřel ji do tohohle domu a opustil ji – tak jako to udělal předtím. Kevine, musíme ji odsud dostat. I kdybychom se sem měli nastěhovat, budeme tu, až se vrátí. Vsadím se, že když se podíváme, najdeme tu někde schovaný klíč. Musíme ji přesvědčit, že to bude to nejrozumnější řešení.“

„Je tam nějaký klíč?“ zašeptala Elise.

Olivia přikývla. „Myslím, že jsem právě zahlédla brány pekelné.“

„Tak jdeme,“ prohlásila Elise. „Dáme si závod přes most.“

Olivia za ní vyrazila, ale pak z náhlého impulzu odhodila svou hezkou modrobílou saténovou podprsenku mezi stromy. Nahá, s oblečením přes ruku, se rozběhla za Elise přes most, pak zahnula prudce doleva přes mělkou část vody, jež jí šplíchala kolem nahých kotníků.

U vysoké kamenné zdi Elise zaváhala, nebyla si jistá, jak se přes ni dostat. Olivia se vynořila za ní a přehodila oblečení na druhou stranu. Špalek, který použila před mnoha lety, byl pryč, ale tlustá větev stromu visela nízko a končila na druhé straně zdi. Olivia vyskočila, chytila se jí, vytáhla se nahoru a pak se podívala dolů na Elise na zemi.

Paprsky slunce se jim třpytily na nahých tělech.

„Pojďte.“ Olivia se sklonila a natáhla ruku k Elise. „Teď to nevzdávejte.“

Elise popadla Olivii za ruku tak pevně, jako by to měla nacvičené, a pak se vytáhla nahoru. Nakonec obě ženy přelezly po větvi.

Olivia zasténala. „Vážně nechci, aby můj gynekolog viděl, co jsem právě provedla svým spodním partiím.“

„Gynekolog by byl jediný, kdo by moje zranění viděl.“

„No nevím. Rayovi se zřejmě líbíte.“

„Ošklivá Olivie!“ vyprskla Elise, zatímco dolezla na konec větve a spustila se vedle starší ženy.

Jakmile byly na zemi, rozběhly se, až jim jisté části těla poskakovaly. Navzdory věkovému rozdílu byly obě vysoké a štíhlé a hezké jako lesní víly.

Olivia náhle popadla Elise za paži a zastavila ji. Mlčky ukázala kolem. Od doby, co tady utíkali s Kitem, tu došlo k výstavbě domů.

S tlumeným hihňáním se oblékly a bez podprsenek vykročily podél staré kamenné zdi ke vstupní bráně.

„Začíná být pozdě a já mám hlad,“ prohlásila Elise. „Myslíte, že k Rayově členství v gangu patřila i dovednost připravit zapečené těstoviny s tuňákem?“

Olivia se uchechtla. „Taky jste to na něm poznala? Přesně toho jsem si všimla. Říkala jsem Kitovi, že se vsadím, že na tom svém zřejmě dokonalém těle má jedno nebo dvě tetování.“

„A co na to váš manžel řekl?“

„Že doufá, že je nebudu hledat.“

Elise se rozesmála. „Mám ráda chlapy se smyslem pro humor.“

„Tak se na to podíváme… Chcete vášeň a humor. Co dalšího?“

„Můžou mít muži víc než dvě dobré vlastnosti?“

„Aaaaach,“ vydechla Olivia. „Tak mladá a už tak cynická.“

„Mám za vzor svého otce a manžela. Podle nich chlapa dělají peníze.“

„To chápu. V tom případě byl můj zesnulý manžel všemocný. Měl všechny peníze, které jsem dokázala vydělat.“

„A kdo je teď cynik?“

„Jen říkám pravdu, má drahá. Jen říkám pravdu.“

„Každopádně pokud jde o Raye, můžu si říkat, co chci. Dívá se na mě, jako bych byla nějaká pitomoučká bohatá husička, která neměla v životě jediný problém.“

„Tak jeho mínění změňte,“ prohlásila Olivia.

Došly k hlavní bráně na pozemek Camden Hallu. Vlevo se nacházel malý domek Mladého Petea a po jejich pravici stála třípatrová kamenná věž. Před desítkami let ji děti ze sousedství pojmenovaly Peteova špionská věž. Tři generace potomků vyhlížely otevřeným výklenkem ve střeše a celá stavba opravdu připomínala vězeňskou strážní věžičku.

Když Elise a Olivia vstoupily na pozemek, Mladý Pete tam stál. Protáhlou vážnou tvář měl zvrásněnou od života stráveného venku za každého počasí. Modré oči měl vodnaté, ale říkalo se, že dokáže rozeznat mouchu na sto metrů.

Olivia se ho tak klidně, jak dovedla, zeptala, jak se má, a představila mu Elise. Mladý Pete nic neřekl, jen tak nějak zabručel a pokýval hlavou.

Když vykročily k domku, potlačovaly hihňání. Kdyby je tak Mladý Pete viděl před pár minutami…

Náhle za nimi zazněl mužův hlas. „No, Olivie, vidím, že jste se uchýlila ke starejm trikům.“

Olivia zkameněla na místě. Říkal jí, že ví, co dnes udělala a kdo byl ten pachatel před těmi dlouhými lety. Cítila, jak se červená po celém těle. Rozpačitě se pak rozběhla tak rychle, že měla Elise potíže s ní udržet krok.

V domku Olivia sotva pustila Elise dovnitř, než za ní zabouchla dveře.

Ray seděl na gauči a četl si v nějakém časopise pro obchodníky. „Vy dvě vypadáte, že jste provedly nějakou špatnost.“

Elise se začala smát, ale výraz na Oliviině tváři ji zarazil.

„Jestli to ví on, tak to ví celé městečko,“ zamumlala Olivia. „Na faře, v šicím kroužku. Ach ne! Možná to věděli i moji rodiče.“

Elise se obrátila k Rayovi. „Víte, jak připravit drink? Ne jednu z těch ohavných věcí barvy čaje na ledu, ale něco, co chutná vážně dobře?“

Ray přelétl Elise pomalým pohledem od hlavy k patě, jako by ji viděl poprvé. Když se jejich pohledy setkaly, díval se na ni s výrazem, z něhož by se té číšnici v restauraci rozklepala kolena. Jako by měl zájem.

Elise však neustoupila. Probodávala ho pohledem.

S přikývnutím odešel do kuchyně a za chvíli zaslechli cinkot ledu. Za pár minut se vrátil se dvěma úžasnými sklenicemi, které měly tvar velkého trojúhelníku. V každé bylo párátko se dvěma olivami.

„Je to na vás dost sexy?“ zeptal se Ray Elise.

Usrkla. „Výborné. Určitě jste pracoval jako barman.“

Ray nevěřícně zavrtěl hlavou. V jediné větě mu sebrala veškeré úspěšné roky a uvrhla ho zpátky do doby, kdy chodil během dne do školy a v noci pracoval. „Taťka vám zrušil kapesné, že? Bojíte se, že si budete muset sehnat práci jako my ostatní?“

Než mohla Elise promluvit, Olivia zvedla prázdnou sklenici. „Ještě jednu, prosím.“

„Doufám, že se vy dvě holky neopijete. V troubě mám zapečené těstoviny s tuňákem.“

To už bylo na obě ženy příliš. Alkohol na prázdný žaludek, vzpomínka na to, co provedly, prohlášení Mladého Petea a Rayovy zapečené těstoviny je rozesmály tak, že si padly do náruče. Stěží se dokázaly udržet na nohou.

4

Protože si Ray na vysoké přivydělával jako barman, měl spoustu zkušeností s opilými ženami. Položil jim své velké ruce na ramena a napůl je dostrkal a napůl odtáhl do kuchyně, kde je usadil na dlouhé sedátko pod oknem. Smály se a blábolily nesmysly jako: „Přidá si ty dvě nové do rámu k té mé staré?“

„Možná bude vystavovat všechny tři zvlášť.“

„Jsem poškrábaná na pravé půlce – a to nemyslím svůj obličej.“

„Já mám jizvu na noze od toho, jak jsem tu zeď přelézala poprvé! Někdo by ji měl opravit, aby se budoucí dobrodruzi nezranili,“ prohlásila Olivia.

„Vysvětlete to nějakému řemeslníkovi,“ vypískla Elise. „Ach. Počkejte! Mohl by to udělat Carmenin bratr. Myslíte, že bych dostala slevu? Jako rodinnou?“ Pak se obě zhroutily smíchy.

Ray vrtěl hlavou nad každou větou, která je víc a víc rozesmávala. Byly skoro hysterické.

Otevřel troubu a vytáhl velkou zapékací mísu. Už to bylo dlouho, co cokoliv vařil, ale celkem snadno si to všechno vybavil. Uvařit těstoviny, slít vodu, rozdělit tuňáka z plechovky na plátky. Přidat sýr. Nebylo to nic složitého.

Ženy za ním teď probíraly nějaké lidi jménem „Kevin“ a „Hildy“. Ať se stalo cokoliv, přál si, aby tam byl s nimi a mohl se taky smát. Jenomže pochyboval, že kdyby tam s nimi byl nějaký muž, vůbec by se to stalo. Podle jejich smíchu to znělo jako jedna z těch holčičích záležitostí.

Vyndal talíře a vidličky, do misky nasypal ze sáčku namíchaný salát, z ledničky vytáhl lahvičku s dresinkem a všechno naskládal na stůl.

Elise teď zdlouhavě lichotila Olivii za to, že zasáhla nějakou lahev s vínem kamenem. „Já jsem ale mířila na ten velký kovový květináč o metr vedle.“ To je rozesmálo ještě víc.

Ray nalil do tří skleniček kokakolu. Možná je kofein trochu probere. Když však zvedl lahev, došlo mu, že na jejich pobavenost žárlí. V jeho životě nyní nebylo nic, co by se aspoň přibližovalo štěstí. Jeho manželka byla úžasná žena. Zajišťovala jim nádherný domov. A byla to dcera jeho šéfa.

Kdyby udělal to, co měl v plánu, o všechno přijde. O manželku, která mu byla i nejlepším přítelem, o domov a nejspíš i o práci. Všechno se to rozplyne a ztratí.

A kvůli čemu? Kvůli lásce? Stojí to za to?

Podíval se na dvě ženy u okna. O té dívce Elise věděl jenom to, co mu prozradila Olivia – a to vypadalo poměrně děsivě. Co se týče Olivie, když ji uviděl poprvé, pomyslel si, že má utrápené oči. Pak se usmála a celou dobu se chovala laskavě, ale bylo tu ještě něco jiného, jako by jí chyběla nějaká její část. Jako by nebyla úplná.

Zadíval se na tři skleničky. „K čertu s tím,“ zamumlal, pak otevřel skříňku a vyndal lahev rumu. Možná je tenhle domek kouzelný a on se bude moct opít natolik, aby se dokázal smát tak jako ty dvě. I když z vlastní zkušenosti věděl, že po alkoholu se obvykle cítí ještě hůř.

„Tady to máte, dámy.“ Postavil před ně skleničky. „Další pití. Budu vás zásobovat celou noc, pokud mi prozradíte, co jste prováděly tak legračního.“

„Máte nějaké tetování?“ zeptala se Elise a pak se rozesmála, když se ji Olivia snažila umlčet.

„Ukážu vám je, jestli mi všechno povíte,“ řekl tlumeným sexy zavrčením.

„Jeeee,“ vydechly Olivia a Elise společně. Pak se na sebe podívaly. „Jsme pro,“ prohlásily nahé obě zároveň.

Ray se tiše usmíval, zatímco upíjeli rum a kolu a vrhli se na zapečené těstoviny s tuňákem. Zatímco poslouchal, většinou nesouvislé útržky, podařilo se mu dát dohromady, co se stalo. Vypadalo to, že se ty dvě svlékly a pobíhaly po lese.

Přál si, aby byl u toho – ne aby je viděl nahé, ale aby sledoval jejich radost. Ze srdce si přál, aby ji s nimi mohl sdílet.

Poté co snědli všechno, co se do nich vešlo, zvedl se od stolu, asi tak o metr ho odsunul a pak natáhl k oběma ženám ruce. Olivia ho uchopila, Elise se však ani nehnula.

Obě měly v očích ten nezaměnitelný opilý výraz. „Pořád máte na sobě košili,“ konstatovala Elise.

„A vy chcete, abych ji sundal, protože…?“ Jeho hlas zněl svůdně.

„Chlap bez košile mi připomíná tu nejlepší část domova.“ Elisina slova byla trochu nezřetelná a v očích měla zasněný výraz.

„Vašeho manžela?“

„Bože, ne!“ vyjekla Elise. „Carmenina bratra. Pracuje na zahradě a chodí bez košile, ať prší, nebo svítí slunce. Je to kus chlapa.“ Napila se. „A taky můj přítel.“

Olivia i Ray tušili, že jim Elise neříká všechno, ale ani jeden se na nic víc nevyptával. Teď není čas na vážné řeči. Všichni potřebovali lék v podobě smíchu.

Ray si s pousmáním přetáhl drahou košili přes hlavu a odhodil ji na okenní sedátko. „Tak co?“ Z hlasu se mu ozýval domýšlivý podtón, protože věděl, že vypadá dobře. Byl silný a svalnatý, jen s minimem tuku na těle. Čtyři hodiny týdně s osobním trenérem ho udržovaly ve velice dobrém stavu.

„Otočte se,“ nařídila Olivia a on poslechl.

Na levém rameni nahoře měl tetování škorpiona a číslo 283. Elise si přitiskla ruku na ústa, aby potlačila smích.

„Byl jste členem Škorpionů?“ Olivia se snažila skrýt pobavení, ale z hlasu ho nevymazala.

Ray se otočil a zavrtěl na ně hlavou – ovšem usmíval se. „Vy jste ale snobky. Nechtěly byste koupit hodinky posázené diamanty?“

„Obchodník každým coulem,“ konstatovala Olivia a obě se rozesmály ještě víc. Když k nim Ray natáhl ruce, obě je přijaly.

„Umíte jezdit na motorce?“ zeptala se Elise, když ho následovala do obývacího pokoje.

„Jako bych se na ní narodil. A ne, nikdy jsem se nezúčastnil žádné války gangů. Zdá se, že vy dvě máte stejné otázky jako Kathy.“

„Vaše žena,“ dodala Elise, když se s Olivií zhroutily na gauč.

Ray se vrátil do kuchyně, vzal velký pytlík tortilla chipsů a misku čerstvě připraveného guacamole a položil vše na konferenční stolek. Stále byl bez košile a nezdálo se, že by se chtěl znovu obléknout. Posadil se do velkého křesla vedle. „Navrhuju, abychom si vyprávěli svoje oblíbené sexuální fantazie.“

Olivia se rozesmála, ale Elise málem zaskočil chips.

„Ale no tak, vy dvě si mě dobíráte od chvíle, co jste se vrátily, a máte za sebou den, kdy jste pobíhaly jako lady Godiva. Možná bych se měl vloupat do správcova domku. Rád bych si prohlédl jeho trofeje.“ Přimhouřil na Elise oči. „A ano, slečno Opilá, už jsem se do pár domů vloupal. A než se ze mě pokusíte vypáčit zbytek, povím vám, že poté co byl při jedné z našich vloupaček zabit můj nejlepší kamarád, skončil jsem s tím. Úplně a okamžitě. Šel jsem studovat. Vyškrábal jsem se nahoru. Vzal jsem si šéfovu dceru – se kterou se teď chci rozvést. Máte nějaké další otázky?“

Elise se zadívala na Olivii. „Já ne. A vy?“

„Žádné. Stále se mi vrací jeden sen.“ Zadívala se na Raye. „Jsem pro ty sexuální fantazie. Tedy jestli si dovedete představit, že má nějaká stařenka jako já sex.“

„Olivie,“ řekl Ray pomalu, „dovedu si vás představit, jak děláte nahá akrobacii.“

Pousmála se. „Jsem docela ohebná.“

„Mám vás tu nechat samotné?“ zeptala se Elise napůl vážně.

„Kdepak,“ odtušil Ray. „Jeanne mi prozradila, že Liviin manžel sám svrhl několik vlád. Takže nehodlám nic riskovat.“

„Můžu vám říct, že se mi víc líbí flirtování, než když se mě mladíci ptají, jestli nepotřebuju odnést tašku s nákupem.“ Olivia se nadechla. „Fajn, zpátky k těm fantaziím. Je to docela prostý sen, ale protože se už opakuje nějaké čtyři roky, občas mám pocit, že je to neblahé tušení. Jsem v posteli –“

„Výborný začátek,“ řekl Ray.

„Ticho, pane Škorpione.“ Elise se opřela o polštář a podívala se na Olivii. „Co děláte v posteli?“

„Probudím se, protože mě líbá několik mužů.“

„To je všechno?“ zeptal se Ray.

„Mají různou barvu kůže. Černou, hnědou, červenou… Nejsem si jistá. Možná i modrou. Docela se mi líbili ti modří mužíčci z jednoho filmu. Každopádně skutečná barva není důležitá, ale jde o kontrast.“ Zaklonila se a dál už nic neříkala.

Ray se ozval první. „Co se stane po tom líbání?“

„Nevím. Dál to nikdy nepokračovalo, ale čekala bych další líbání.“

Pohlédl na Elise. „A co vy? Doufám, že to bude lepší než ta první fantazie,“ zamumlal Ray.

Elise trvalo tak dlouho, než odpověděla, že Ray zašel do kuchyně pro rum, colu a led a dolil jim skleničky. Během pár vteřin se ženy opět usmívaly.

„Když jsem se vdala,“ začala Elise, „strávila jsem spoustu času přemýšlením o svém svatebním dni. Neustále se mi všechno honilo hlavou, že jsem dokonce, ehm… já…“

„Jen do toho,“ vybídl ji Ray, „ven s tím.“

„Vyzkoušela jsem si svoji fantazii.“

„Teď už nám to musíte říct,“ konstatovala Olivia.

„Moje svatební šaty stály 48 781,82 dolaru.“ Počkala, dokud se nezamračí. „Byly příšerné. Moje matka si zřejmě myslela, že jsem tak nevýrazná, že když nebudu mít šaty velké jako stan, nikdo si mě ani nevšimne. Byly strašně těžké a nepříjemné. Stěží jsem v nich dokázala udělat jediný krok. Ale mohla jsem pod nimi roztáhnout nohy, aniž by to někdo viděl.“

Olivia a Ray třeštili oči.

„Ne, ne, takhle ne,“ namítla Elise. „Moje matka to netušila, ale pod tu hrůzu jsem si oblékla bílé legíny na jógu. Byla to prostě moje forma vzdoru a nic to neznamenalo, ale když jsem stála u oltáře, díky těm legínám jsem měla pocit, že jsem to aspoň zčásti já. Každopádně po svatbě jsem byla tak… zklamaná, řekla bych, že jsem byla posedlá myšlenkou co kdyby se to nestalo? Napadaly mě strašné věci jako automobilové nehody a tornáda, které by Kentovi zabránily přijít, a dokonce mi jednou blesklo hlavou co kdybych řekla ne? To bylo to nejděsivější, co jsem si dovedla představit.“

Napila se ze skleničky. „A pak jsem začala fantazírovat o tom, co se mohlo stát. Představovala jsem si, že chvilku předtím, než bych Kentovi řekla ano, by uličkou v kostele projel muž na černém koni. Všichni by byli samozřejmě jako zkamenělí – včetně mě. Až by se dostal k oltáři, natáhl by ke mně ruku. Nic by neřekl, ale já bych věděla, co tím myslí. Chytila bych se ho a zvedla se na koně za něho a pak bychom se vyřítili z kostela.“

„A co pak?“ zeptal se Ray.

„Pak by se mi líbilo, kdybychom odjeli někam, kde bychom mohli mít sex, jako bývá ve filmech. Ne to, co Kent a já provádíme jedenáct minut každý druhý týden, ale opravdový sex, takový ten, jak jste celí upocení.“

„Poslouchám! Poslouchám!“ zvolala Olivia.

Ray se usmál. „Jak jste tuhle část vyzkoušela?“

„Neodvážila jsem se praktikovat ten sex, jestli myslíte tohle, ale řekla jsem, že se chci naučit jezdit na koni. Kentova matka v dětství jezdívala, takže to znamenalo, že je to v pořádku. Cokoliv, co dělala maminka, bylo naprosto dokonalé, a tudíž přípustné i pro mě.“

Když se zhluboka napila rumu a koly, Ray a Olivia mlčeli a čekali na pokračování. Připadalo jim, jako by něco vynechala.

„Takže jsem začala jezdit na koni a trvalo pár měsíců, než jsem sebrala odvahu a řekla svému trenérovi, že se chci naučit, jak vyskočit za muže. Okamžitě souhlasil. Myslím, že ho nudilo učit bohaté holky projíždět parkem. Celé týdny jsme to pak trénovali.

Přijel ke mně, sklonil se, já ho popadla za paži tak vysoko, jak to jen šlo, vložila jsem nohu do třmenu a vyskočila. Bylo to vážně těžké, ale zvládla jsem to. Možná to byla pitomost, ale cítila jsem se, no… připravená.“

„Na to, až se k vám nahá žena skloní z větve stromu a podá vám ruku?“ zeptal se Ray. Když se na něho obě překvapeně zadívaly, dodal: „Já umím poslouchat. Musím, abych mohl lidem prodat různé věci.“

Při vzpomínce na dnešní dobrodružství zmizel z Elisiny tváře smutný výraz a usmála se. „Přesně. Kdybych to nezkoušela, nevyhoupla bych se nahoru a ten stařík by nás nejspíš zastřelil brokovnicí.“

„Předzachránila jste nám život,“ dodala Olivia a obě se zase rozesmály.

Zarazilo je Rayovo zasténání. „Doufám, že si uvědomujete, že žádná z vašich malých fantazií nemá nic společného se sexem. Sexuální sny zahrnují jazyky na kůži a svázání v posteli a různé otvory a –“ Odmlčel se, protože na něho hleděly s nejvyšším zájmem. „Vy ale asi chcete romantické fantazie.“

Olivia a Elise se na sebe zadívaly a pak pohlédly zpátky na Raye. „Ne, bereme ten sex,“ prohlásila Olivia.

„Souhlasím,“ dodala Elise. „Povězte nám o sexu. Dělají zlobiví hoši… však víte… tyhle věci jinak?“

„Ne,“ řekl Ray. „Neděláme.“ Culil se. „Zlobiví hoši. Takhle o mně už dlouho nikdo nepřemýšlel. Mám dojem, že všechny ty obleky, co musím nosit, chlapa obrousí.“

„To je pravda. Teď vypadáte jako makléř.“ Elise se usmívala na nahou horní část jeho těla.

„Kdybych si nemyslel, že bych něco tak malého, jako jste vy, zlomil napůl, ukázal bych vám, co znám. Mohl bych –“

Olivia mu skočila do řeči. „Myslím, že už máte dost problémů se dvěma ženami ve svém životě. Povězte nám o své sexuální fantazii – pokud nezahrnuje vaši ženu a milenku zároveň. To se příliš podobá tomu, co jsem sama zažila, než abych to ustála.“

„Kdepak,“ prohlásil Ray. „Kathy a já spolu ne-… Každopádně, co se týče té sexuální fantazie, řekněte svým mamkám, ať vám koupí nějakou knížku. Ve své romantické fantazii jsem se ženou sám sebou. Žádná maska, jenom já. A jí se líbí, co jsem.“

Olivia si povzdechla. „Bohužel přesně vím, jak to myslíte. Můj zesnulý manžel mě nikdy neměl doopravdy rád.“

„Po tom všem, co jste pro něho udělala?“ nechápala Elise.

„Myslím, že právě kvůli tomu, co jsem pro něho udělala.“

Ray jim dolil skleničky. „Hlavně se mi tu nerozbrečte. Dejte si ještě rum a guacamole. V ledničce je taky zmrzka. Dáte si?“

„Jak jste se seznámil se svojí ženou?“

„Asi byste řekly, že díky své obrovské ctižádosti.“

„Protože jejímu otci patřila společnost, kde jste pracoval?“ Elisin hlas byl tvrdý.

„Ne. To ne. Mohl jsem se o businessu naučit, co jsem chtěl, ale Kathy ho znala mnohem líp než já.“ Usmál se zaujatým výrazům na jejich tvářích. „Když u jídla používáte tři vidličky a takové ty věci.“

Elise se ušklíbla. „Já jsem pořádala večírky se čtyřmi různými vidličkami. Kentova rodina ráda dělá na lidi dojem.“

„Kathy tohle všechno zná. Je vážně úžasná. Se svou mamkou žily ve velkém domě v Connecticutu, ale její táta většinou zůstával ve svém bytě ve městě. Vzhledem k náladovosti Berta Cormaca to všichni chápeme.“

Nadechl se. „Věděl jsem, že je do mě Kathy tak nějak zakoukaná – neustále se potloukala kolem mé kanceláře – ale já se bál, že pod tou vší roztomilostí by mohla být jako její otec. Bert v sukních? Ne, díky! Takže jsem o ní jako o ženě ani neuvažoval, až do každoročního firemního večírku. Černé kravaty, spousta klientů.“

„Jakých klientů?“ zeptala se Olivia.

„Z reklamy. Máme pár dobrých zákazníků. Ať už se o Cormacovi povídá cokoliv, patří k jedněm z nejlepších. Každopádně, tu noc jsem měl být mimo město, ale Bert chtěl, abych se toho večírku zúčastnil, a tak jsem přiletěl – a měl jsem jen pár hodin na to, abych si našel nějaký doprovod. Měl jsem dávnou kamarádku Dolores, kterou jsem znal většinu svého života, a tak jsem jí zavolal.“

Ray zvedl ruku. „To byla obrovská chyba. Byla jako utržená ze řetězu. Opila se, pak polila Kathy svým drinkem a řekla jí pár ošklivých věcí. Snažil jsem se ji umlčet, ale nebyl jsem dost rychlý. Pak se však ukázalo, že se o sebe Kathy dokáže postarat sama.“

„Co se stalo?“ zeptala se Olivia.

„Jak jsem říkal, do toho večera jsem si jí moc nevšímal. Je moc hezká, ale tak trochu… Jak je ten německý výraz? Zaftig, to je ono. Není můj typ, a navíc je tak uchvácená svým otcem, až jsem měl dojem, že je prostě taková nemastná neslaná.“

Při té vzpomínce se pousmál. „Ale ten večer mě překvapila. Přísahám, že se těm strašným věcem, co Dolores chrlila, smála. Smála se! Pak Kathy chytila Dolores v podpaží a vyšla s ní z místnosti. Byl jsem v šoku. To je tedy třída, říkal jsem si.“

Pokrčil rameny. „Jenže pak jsem Kathy uviděl brečet. Ne moc, ale dost na to, abych věděl, že to, co Dolores říkala, jí ublížilo. Tu noc jsme si povídali celé hodiny, a tehdy jsem začal věřit, že bychom si možná mohli vzájemně pomoct.“

„A teď chcete někoho jiného.“ Bylo snadné poznat, že Elise myslí na vlastní manželství.

Olivia upíjela drink a dívala se na Raye. „Hádám, že jste našel ženu, která se vám víc podobá. Nebo tomu, jak jste vyrostl.“

„Doktorka Jeanne přijde o práci,“ prohlásil. „Nevadí vám děvčatům, když se…?“ Mávl si rukou přes nahou hruď. Nečekal na odpověď, vstal a zašel do kuchyně pro košili. Oblékl si ji, pak si nalil sklenku skotské. Lahev vzal s sebou do obýváku.

Olivia řekla: „Zmínil jste se o člověku, jehož smrt vám změnila život. Má s ním to vaše velké rozhodnutí něco společného?“

Ray dopil a nalil si dalšího panáka. „Ano. Všechno. Jmenoval se Carl. A Rita – ta žena, do které jsem se zamiloval – je jeho mladší sestřička.“

„Povězte nám všechno,“ vybídla ho Elise. „Přestaneme tak myslet na vlastní problémy.“

Ray se uchechtl a opřel se v křesle. „Vyrůstal jsem v drsné čtvrti v Brooklynu. Bez táty, s matkou světicí, která dělala, co mohla, zatímco měla dvě práce, ale přesto jsem byl hodně sám. S Carlem Moralesem jsme byli nejlepší přátelé od druhé třídy. Byli jsme vyšší a větší než všechny ostatní děti.“ Usrkl skotské. „Když jste o hlavu vyšší a o deset kilo těžší než ostatní, máte dvě možnosti.“

„Stát se hrubiánem, nebo…?“ zeptala se Olivia.

„Zachráncem. Ochráncem. Carl a já jsme se považovali za krále a naší prací bylo dohlížet na naše ovečky.“

„Jak jste se s takovou filozofií dostal do gangu?“ Elisin hlas zněl pohrdavě.

„Byli jsme velcí, ne chytří,“ prohlásil Ray. „No, to vlastně není tak úplně pravda. Já byl vždycky inteligentní, jenom ne moc moudrý. Měl jsem velké ambice. Carl mě prostě následoval. Ať už jsem šel kamkoliv, byl se mnou. Ve dvanácti bylo mým životním cílem stát se vládcem Škorpionů. Myslel jsem, že víc už člověk být nemůže. V patnácti jsme s Carlem přestali chodit do školy a přidali se ke gangu. Pak jsme jim tři roky dokazovali, že jsme nejlepší.“

„Vykrádáním domů,“ dodala Olivia.

„Tím a spoustou dalších zločinů. Něco jako v té hře Grand Theft Auto. Byli jsme tak dobří, že jsme si přestali dávat pozor. Když nám bylo sotva osmnáct, majitel jednoho domu měl zbraň a…“ Na okamžik se zarazil. „Carl se vrhl přede mě a zachránil mě.“

Ray na okamžik zavřel oči. „Nikdy jsem si nedokázal představit svůj život bez něho. Jen zřídka jsme se rozdělili, neměli jsme před sebou žádná tajemství. Byli jsme…“ Nadechl se. „Zanechal po sobě matku a malou sestřičku. Na Carlově pohřbu mi jeho matka řekla, že smrt jejího syna byla moje chyba, že Carl nebyl dost chytrý na to, aby se do takových potíží dostal sám. Prohlásila: ,Měl jsi na výběr. Mohl jsi ho motivovat, aby se svým životem něco udělal, ale místo toho jsi ho naučil, jak být kriminálníkem.‘“

Ray postavil sklenku na konferenční stolek. „Měla pravdu. Carl mi svěřil svůj život a já ho vedl špatným směrem. Druhý den jsem odešel. Musel jsem rozbít pár nosů, aby to ostatní pochopili, ale zvládl jsem to. Dostal jsem práci jako automechanik, dodělal školu a šel na vysokou –“ Pokrčil rameny. „Jeden profesor mi řekl, že jsem byl jen kousek od kariéry zločince, takže bych měl svého talentu využít a stát se obchoďákem. A tak jsem to udělal.“

Chvíli mlčeli, než se ozvala Olivia: „A Rita je ta malá sestřička.“

Ray se uculil. „Jo. Po pohřbu jsem Carlově matce začal posílat peníze. Dával jsem jí všechno, co jsem si mohl dovolit, a ta částka se zvyšovala, jak se mi vedlo líp. Nikdy mi nepoděkovala, nikdy to ani neuznala, ale šeky si vybírala.“

Povzdechl si. „Jeho matka mi nikdy neodpustila, ale Rita vyrostla a vystudovala místní univerzitu. Když ji dokončila, neuvěřily byste, co její matka udělala.“

„Poslala ji za vámi, abyste jí dal práci?“ zeptala se Olivia.

„Jste blízko, ale ne. Poslala Ritu za Kathy. Myslím, že věděla, že bych to dítě nepřijal. Přinášela s sebou příliš mnoho vzpomínek a viny. Ale Kathy o ničem z toho nevěděla. Jenom si vyslechla smutné vyprávění, a tak dala Ritě práci mojí asistentky.“

„Najala ji vaše manželka?“ zeptala se Elise. „Já se Kentovi do práce nevměšuju.“

Ray pokrčil rameny. „Kathy je mnohem lepší než lidi z personálního. Pomáhá mi se spoustou věcí.“

Obě ženy čekaly, že to rozvede, nic však neříkal. „Věděla o vás a o Carlovi?“ zeptala se Elise.

„Ne,“ řekl Ray. „Nechtěl jsem, aby tak milý a nevinný člověk jako Kathy věděl o mojí strašné minulosti. Když se mě vyptávala na dětství, znělo to celé romanticky. Povídal jsem jí o motorkách a bundách z černé kůže a takových těch věcech. Nevyprávěl jsem jí o rozbitých oknech a ukradených Xboxes.“

„Co se stalo poté, co Kathy Ritu zaměstnala?“ zeptala se Olivia.

„Neviděl jsem ji od doby, kdy byla ještě dítě, ale okamžitě jsem ji poznal. Ona a Carl měli jiného otce, ale oba měli matčiny oči, takové zvláštní modrozelené, které se uměly proměnit v led. Carl dokázal těma očima člověka úplně zmrazit.“

„A pak jste se do ní zamiloval,“ prohlásila Olivia.

„Zpočátku ne. Byl jsem tak naštvaný, že pro mě pracuje, že jsem si to vybíjel na Kathy. Pokaždé když se mojí asistentce něco nepodařilo, moje žena zakročila a pomohla jí. Dovádělo mě to k šílenství! Věděl jsem, že Kathy žárlí, ale přísahal jsem jí, že k tomu nemá důvod. V jednu chvíli jsem ji chtěl vykázat z kanceláře, ale protože firma patří jejímu otci, nemohl jsem to dost dobře udělat. A navíc byla Kathy něco jako můj pokusný králík u každého nápadu, který jsem měl. Když jde o business, jsme skvělí parťáci.“

„Každopádně jsem byl tak vzteky bez sebe, že jsme se s Ritou ze začátku jenom hádali. To jediné, co měla s bratrem společného, byly ty oči. Rozhodně nebyla poddajná. Rita byla panovačná a ambiciózní a neustále mi předhazovala, jak jsem hloupý a že se ve všem pletu.“

Olivia se rozesmála. „Pravá láska, to poznám hned.“

„Jo.“ Rayův hlas zněl vzdáleně. „To byla. Je. Mezi Ritou a mnou je všechno přirozené. S Kathy jsem se musel neustále učit. Nic nebylo jen tak. Jídlo, oblečení, čištění zubů. Všechno jsme dělali úplně jinak a museli jsme zjišťovat, jak to celé skloubit. Ale Rita a já jsme stejní. Všechno je to tak snadné. Vím, na co má chuť k večeři, co chce k narozeninám. Vím, jak ji potěšit. Dává to smysl? Kathy miluju, mám však dojem, že jsem nikdy neprovedl nic, co by jí doopravdy udělalo radost.“

Ozvala se Olivia. „Říkal jste – a teď cituju – ‚Kathy a já spolu ne-…‘ Tu větu jste nedokončil, ale předpokládám, že to znamenalo sex.“ Počkala, než krátce přikývl. „A co vy a Rita?“

Ray zaváhal.

„Ven s tím,“ pobídla ho Elise. „Povězte nám pravdu. Žádná tajemství a žádné soudy.“

„Nejsem na to moc pyšný, ale jo, spíme spolu hodně.“

Elise se na něho zadívala vytřeštěnýma očima. „Sex proti zdi? Na stole?“

Rayovi se zajiskřilo v očích. „Využívali jsme starý dubový stůl v mé kanceláři tak, že se teď viklá. Po tomhle vy toužíte?“

„Možná,“ řekla opatrně. „Bylo by to – Hm, sakra. Ano! Přesně tohle chci. Kent se ke mně chová jako k nějaké křehké květince, až se mi kvůli tomu chce křičet. Vsadila bych se, že s Carmen takový není.“

Olivia začínala trochu střízlivět. Zadívala se na Raye. „Napadlo vás někdy, že Kathy taky touží po troše vášně?“

Ray ji probodl pohledem. „Všichni neustále vykládají o nerovnosti mezi pohlavími, ale v téhle oblasti vyhrávají ženy. Žena dokáže předstírat, ovšem když muž po ženě netouží, není schopný akce. Já svou manželku doopravdy miluju, ale cítím k ní stejnou sexuální touhu jako ke Carlovi.“

„Ubohá žena,“ zašeptala Olivia. „Já jsem na tom byla stejně.“

„To já taky!“ přidala se Elise.

„Podívejte, vidím, že vy dvě jste na její straně, a máte pravdu. Kathy je úžasná a zaslouží si jenom to nejlepší. Její otec ji nemilosrdně šikanuje a ona se ho bojí. Kdybych ji opustil, zůstane mu vydaná na milost. Je pro mě těžké si něco takového představit. Problém je, že poprvé v životě jsem do někoho blázen. Naprostý blázen, a tak jsem šel k doktorce Hightowerové, aby mi pomohla zjistit, co mám dělat. Mám opustit Kathy a přihlížet, jak se hroutí?“ Podíval se na ně, jako by je prosil, aby mu hodily záchranné lano.

Jenomže ani Olivia, ani Elise netušily, co mají říct. Elise vstala. „Nevím, jak vy, ale já jsem zralá do postele. Víc toho už dneska nezvládnu.“

Olivia se váhavě zadívala na Raye. Kdyby zůstala vzhůru, věděla, že by si dál povídali, a to by nedokázala. Na obávanou otázku „Co mám podle vás dělat?“ neexistovala žádná odpověď. Část jí souzněla s Rayem, který byl ženatý s osobou, již nemohl milovat jinak než jako kamarádku. Ale část jí také soucítila s Kathy. Jeho žena žila v manželství bez vášně. Proto se plně oddala svému manželovi? Aby ho přiměla toužit po ní tolik jako po Ritě?

Jestli ano, tak až Kathy zjistí, že se jí to nepodařilo, bude vzteky bez sebe. Jestli se aspoň trochu podobá svému působivému otci, mohlo by to být hodně zlé.

Olivia se postavila vedle Elise. „Ani já. Uvidíme se ráno.“

„Zbabělci,“ zaslechla Raye mumlat.

Olivia se pousmála, ale neotočila se.

Ray seděl chvíli sám, upíjel whisky a pak sáhl do kapsy pro telefon a zapnul ho. Měl osm e-mailů od Kathy. Ze zkušenosti věděl, že to neznamená nic dobrého. Buď došlo k nějaké nehodě, nebo úmrtí – nebo spíš Bert Cormac dostal jeden ze svých legendárních záchvatů a byl si jistý, že vzniklý problém dokáže vyřešit jenom Ray.

Přeskočil předchozí zprávy a podíval se na poslední.

MĚLA BYCH DORAZIT V SEDM RÁNO. MÁM S SEBOU VŠECHNO, CO BUDEŠ POTŘEBOVAT, VČETNĚ LETENKY A PASU. BUĎ SBALENÝ A PŘIPRAVENÝ K ODJEZDU. CAL TÁTU PŘEMLUVIL, ABY S TEBOU NEJEZDIL. DLUŽÍŠ MU AUSTRALSKÝ KLOBOUK.

„Zatraceně!“ zamumlal Ray. V Austrálii měli jako klienta Handberga. Byl to vážně významný zákazník, a jestli Cal Berta přemluvil, aby se o to nepostaral sám, Ray mu dlužil víc než jenom nějaký klobouk. Čím byl Bert Cormac starší, tím bylo těžší s ním vyjít. Posledních pár let se dokázal rozčílit během pár vteřin. Kdyby odletěl do Austrálie, zřejmě by o toho klienta nadobro přišli.

BUDU PŘIPRAVENÝ, odpověděl Ray na e-mail.

Když vešel do své ložnice, uvažoval, že by si sbalil, ale nakonec to neudělal. Věděl, že se o to Kathy postará. Zatímco mířil do sprchy, uvažoval o tom, že Rita by mu nikdy kufr nezabalila. Řekla by: „Vypadám snad jako tvoje služka? Chceš, abych si oblíkla nějaký šatičky? Něco krátkýho a roztomilýho? Tak na to zapomeň.“

Stačilo jen představit si její mrštný jazýček a už se mu po ní zastesklo. Když se osprchoval, zavolal jí. Měli živý sex po telefonu.

Co se týče manželky, zbylé e-maily nečetl, ani jí nepoděkoval za to, že všechno zařídila nebo že zachránila toho klienta. Takové věci Kathy dělala neustále, takže už si toho ani nevšiml.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Splněné sny.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.