Za smrtí

Vyšlo také v tištěné verzi

Vyrobeno pro společnost Palmknihy - eReading

Michael Atamanov

Za smrtí – e-kniha

Copyright © FANTOM Print, 2019

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

OBRÁNCE PERIMETRU

LitRPG v nakladatelství

FANTOM Print

Michael Atamanov

Sektor osm

Za smrtí

Nová smlouva *

Hra bez pravidel *

Vasilij Mahaněnko

Úkol přežít

Kartosský gambit

Tajemství Temného hvozdu

Hrad fantomů

Karmadontova šachovnice *

Šamanova pomsta *

* Připravujeme

Originally published in English under the title Sector Eight by Magic Dome Books, 2016. All Right Reserved

Copyright © M. Atamanov 2016

Cover Art © V. Manyukhin 2016

English Translation © Andrew Douglas Schmitt 2016

Czech Translation © Jiří Matyskiewicz

ISBN 978-80-759-4027-8 (tištěná kniha)

ISBN 978-80-739-8983-5 (ePUB)

ISBN 978-80-739-8984-2 (Mobi)

www.fantomprint.cz

www.facebook.com/fantomprint

www.instagram.com/fantom.print

# fantomprint

@fantomprint

ZASTAVENÍ INVAZE

Co jsem to udělal?! Ve snaze oddálit nevhodně načasované předvolání k císařskému dvoru jsem pozval do své vlastní soustavy cizáckou invazi! To je jako zapálit barák, aby si přísní rodiče nevšimli, že jsem rozbil vázu… S námahou jsem odtrhl pohled od houfů rudých značek na taktické mapě, nadechl jsem se a pak do mikrofonu prohlásil klidným hlasem sebevědomého velitele: „Vypněte maják! Potřebuju informace o nepřátelích!“

„Vzdálenost k cíli: šest set mil. Velké množství cílů! Radar ukazuje devatenáct značek. Identifikace podle radarové signatury: pět křižníků třídy Kladivoun, čtyři torpédoborce třídy Asketa, čtyři torpédoborce třídy Poustevník, pět fregat typu Meteor, a velký, neznámý cíl…“

Nevesele jsem se zasmál do mikrofonu. „Ten velký cíl, to je cizácká bitevní loď. Lidstvo zatím žádnou nepotkalo. Jakožto objevitel pro ni navrhuji označení Behemot. To byla obrovská tlustá mytologická potvora, která údajně žila na rodné planetě lidstva.“

Do hovoru se vložil admirál Kheraisss Vej a oznámil mi: „Moje princss, Roj vidíš tato loď. Nikdo ale z Roj nezůstáš, kdo měl informacssse o takticssse a technicccssse Behemot.“princss

„Takže Isejekové proti jménu nic nenamítají? Výborně. A co se týče schopností toho bitevníku, na to přijdeme rychle během bitvy.“

Snažil jsem se zamaskovat své obavy předváděním bojechtivého nadšení a pronášením povzbuzujících komentářů. Ale bylo to poprvé od okamžiku, kdy jsem vstoupil do hry, co jsem si nebyl jistý, jestli se mi podaří vyhrát. Právě naopak. Kdybych hrál za cizáky, byl bych si jistý, že tohle bude brnkačka a ne bitva. Pětice spolupracujících Kladivounů mohla vytvořit opravdovou kouli smrti, schopnou zničit jakoukoli loď, která by se dostala příliš blízko. Ani má bitevní loď nedokáže přežít dvě kombinované salvy nepřátel. A cizáci měli dostatek torpédoborců a fregat, aby mohli snadno bránit Kladivouny před mými lehkými loděmi. Byla by to docela komplikovaná situace, i kdyby nepřátelé neměli Behemot, o kterém jsem navíc vůbec nic nevěděl. S Behemotem… být poblíž sázkař, vsadil bych si na svou prohru.

Na chvíli jsem musel bojovat se zbabělou myšlenkou, která mi radila, ať přikážu flotile ústup a warpový skok zpět na Unatari, ale rychle jsem se tomu nápadu ubránil. Za prvé, ještě nejsme poraženi! Za druhé, nemůžu jen tak předhodit osm tisíc obyvatel stanice Hnelle cizákům ke svačině. Vše nasvědčovalo tomu, že jejich životy závisí jen na naší schopnosti odrazit invazi.

Své obavy jsem pochopitelně nemohl přednést svým poddaným. A cizáci v předchozích bitvách nikdy nepředvedli nějaké velké taktické umění. Vždy jen tupě vyrazili kupředu a spoléhali se na ničivou sílu svých kanónů a obranu rychle dobíjených štítů. Takže jsem se uklidnil a ušklíbl se doopravdy. Ještě se uvidí, kdo tady dneska vyhraje!

„Fajn, konec srandiček, teď nás čeká poctivá práce, tak se do ní pustíme. Pyro-1: první přijímač. Pyro-2: druhý. Každého z vás bude krýt eskadra fregat. Dávejte si pozor, ty Meteory jsou výrazně rychlejší než naše lodě. Pokud se k vám některý začne blížit, nesnažte se bojovat, ustupte k našim těžkým lodím.“

„Nepřítel zahájil manévry!“ oznámila Nicole. „Torpédoborce a fregaty rychle postupují. Kladivouny a Behemot se za nimi opožďují.“

„Všem lodím, připravte se na boj! Prozatím budeme vyčkávat a sledovat jejich postup… nepřítel ignoruje naše přijímače. To je moc dobře. První dvě eskadry fregat, vaším úkolem je chytit Behemota do sítí. V žádném případě nechci, aby se k nám přiblížil. Nicole, tuhle operaci máte na starosti vy. Zbytek fregat se nemusí bát, vaše sítě budu taky potřebovat. Prozatím se starejte o nepřátelské drony. Protipodpůrné jednotky, rozdělte se do skupin po pěti. První úkol: vidím na obrazovce Meteory, které tam vidět nechci. Něco s tím udělejte. Pak se zaměřte na Poustevníky. Elektronický boj, vypněte mi ty Askety, lezou mi na nervy. Pozor! Vstupují do bojové zóny! Fregaty, kupředu! Vypusťte drony!“

Na taktické obrazovce vyrazil roj malých zelených teček přímo na rudé ikonky, jak mé těžké lodě vypustily na nepřítele své drony. Bitva začala.

„Tady Warhawk-4, mám v síti Meteor. Označuju na mapě!“

Taktický simulátor přehrál hlasitý výbuch, jak se první cizácká loď rozpadla na atomy pod soustředěnou palbou čtyřiceti torpédoborců.

„Tesák-1, Asketa v síti!“

Další dvě exploze! Ta první byl Asketa rozpadající se na kusy, ale ta druhá… to byl někdo z našich!

„Tady Warhawk-1, potřebuju pomoc! Ty drony mě žerou zaživa!“

„Warpni pryč!“ zařval jsem na něj, ale už bylo pozdě. Vesmír rozzářila další žhavá koule.

„Bitevníci, označený Asketa je primární cíl. Sekundární je tady ten Poustevník. Palte na cíle v sítích bez velení!“

Další dvě cizácké lodě se rozpadly na oblaka drobných fragmentů následkem salvy dvacítky těžkých křižníků. A pak mi další exploze oznámila, že mé torpédoborce zlikvidovaly jeden Meteor.

„Můj pane princi, umírám šťastný!“ rozloučil se se mnou zařváním Pyro-10, když už bylo pozdě na jeho záchranu.

„Tady Warhawk-4, držím Meteor sítí a disruptorem. Ale on mě má taky! Konec se blíží…“

„Protipodpůrní, zachraňte Warhawk-4!“

Další exploze. A další! Taktický důstojník vymazal z mapy ikony dvou Meteorů.

„Tady Warhawk-4, vyvázli jsme o vlásek! Díky za pomoc! Všem vám dlužíme pár panáků!“ ozval se v rádiu důvěrně známý hlas kapitánky fregaty.

„Warhawk-4, skočte warpem na Triu. Dnešní příděl štěstí jste si už vyčerpali. Potřebuji sítě na tom posledním Meteoru! Pyro-11, nevzdalujte se od ostatních! Safa-4, pro vás to platí taky, vraťte se do formace. Pokud vás chytnou samotné, sežerou vás zaživa. Těžké křižníky, primární cíl: Asketa, který se vám snaží zdrhnout, i když má na sobě dvě sítě.“

Bum! Bum! Bum! Podíval jsem se na taktickou obrazovku, co to exploduje. Nepřátelské podpůrné lodě byly zlikvidovány, ale skupina pěti Kladivounů se dostala na sto dvacet mil od mých lodí. Behemot za nimi naštěstí zaostával. Začal jsem dýchat klidněji. Nepřítel přišel o všechny lehké lodě, čímž nám velmi laskavě poskytl výhodu v obratnosti. Teď se mé fregaty mohly dostat ke Kladivounům a rozdělit je, což celou situaci značně zjednoduší.

„Třetí a čtvrtá eskadra Pyr, chyťte Kladivouna, kterého jsem vám označil na mapě! Ať se k nám už nepřibližuje! Tesáky a Safy, chyťte do sítí dalšího označeného Kladivouna. Zbývající tři necháme přiblížit na dostřel. Nevěsta chaosu, vyrazte do útoku! Těžké křižníky se budou držet dvacet mil za bitevní lodí!“

Kladivouny vypálily jako první, hromadnou salvu ze tří lodí. Štíty Nevěsty chaosu padly na polovinu, ale rychle se začaly vzpamatovávat díky péči desítky těžkých křižníků, které je začaly zezadu dobíjet.

„Primární cíl označen. Bitevní loď, křižníky, připravte se. Pal na můj rozkaz. Počítám do tří. Raz… dva… tři!“

Označený Kladivoun zhasl jako svíčka ve větru. Soustředěná palba bitevní lodě a dvaceti dvou těžkých křižníků rozemlela cizáka na prach.

„Vy moji vojáčci, vy jste ale drsňáci! Výborně! Další cíl označen.“

Na Tlusťošku Joan dopadla odvetná palba nepřítele. Loď se otřásla a světla zablikala. Část palubní techniky se přepnula na nouzové zdroje energie.

„Štít na jedenácti procentech. Máme připravit evakuaci?“ zeptal se mě kapitán Oorast Pohl.

„Dobíjejte Tlusťošku!“ přikázal jsem na kanálu flotily, pak jsem si sundal sluchátka a řekl kapitánovi, že neexistuje žádný důvod k evakuaci.

Byl to kritický okamžik. Nepřítel vzdal palbu na neporazitelnou bitevní loď a místo toho se zaměřil na vlajkový křižník celé flotily. Nebylo jasné, jestli byla poslední salva úmyslná, nebo si nepřítel vybral Tlusťošku mezi dvaadvaceti křižníky náhodou. V každém případě by ale loď sama na vlastní pěst další salvu ze dvou Kladivounů nepřežila.

„Nabito? Počítám do tří! Raz, dva, tři!“

Další Kladivoun rozkvetl v oranžové explozi. Na dostřel zůstával jen jeden nepřítel.

„Zaměříme toho posledního. Nabíjejte! Jeden z křižníků vystřelil dřív, než jsem vydal rozkaz. Pokud se to stane znovu, označím ho jako další cíl útoku. Jak jsou na tom naše štíty?“

„Třicet sedm procent. Dobíjíme se pomalu!“ odpověděl mi kapitán.

„Kladivoun vypálí za devět sekund. Na přežití potřebujeme čtyřicet pět procent štítu…“

Loď se znovu otřásla, ale všichni kolem mne si s úlevou oddechli. „Štít vydržel!“ Všem bylo jasné, že naše loď přežije, protože do další salvy stihne dobít štíty na dostatečnou úroveň.

„Zůstaly nám jen čtyři procenta!“ oznámil mi s ledovým klidem Oorast Pohl, ale pak se náhle usmál. „Vystřelíme dřív než oni.“

„Pal!“ přikázal jsem a nepřátelská loď zmizela z taktické obrazovky.

Zbývající dva Kladivouny jsme zlikvidovali za pomocí stejné taktiky. Ale když došlo na Behemot, okamžitě se objevily komplikace. Flotila se teprve blížila na dvě stě mil od obrovské cizácké lodě, když Hvězdná tulačka Jean náhle explodovala. Těžký útočný křižník nejmodernější konstrukce byl zničen jedinou salvou přímo přes posílené čelní štíty! Přikázal jsem zbývajícím lodím, ať okamžitě skočí warpem na bezpečnou vzdálenost.

„Můj pane princi, zaměřili jsme dva záchranné letouny z Jean.“

Hořce jsem si povzdychl. Dva raketoplány, to znamenalo, že ze čtyř set členů posádky přežilo maximálně dvacet čtyři lidí.

Globální sláva se zvýšila. Současná hodnota +11

Globální postavení se zvýšilo. Současná hodnota -20

Hlášení přišlo naprosto nečekaně a dost mě to rozčílilo, protože jsem nechápal důvod k pozitivním změnám. Ale když jsem se zadíval na šťastný výraz Kateriny ton Mesfelle, hned jsem uhodl, o co jde. Má poradkyně přistoupila a vysvětlila mi: „Georgi, právě jsme dokončili nouzové vysílání o cizácké invazi do soustavy Hnelle. Devatenáct lodí, totální panika a tak dál. Máme natočené scény ve vysokém rozlišení: obrovská bitevní loď, děsivé Kladivouny, které mají mezi říšskými vojáky hrozivou pověst, houf torpédoborců. Současně s tím jsme hlásili, jak se flotila Sektoru osm chystá zaútočit na nepřítele a žádá všechny diváky, aby ochráncům lidstva popřáli hodně štěstí. Měla jsem v plánu natáhnout to na tak pět až šest kratších zpravodajských relací, ale nepřátelská flotila je pryč. O čem mám mluvit v dalším vysílání?“

Ukázal jsem na velkou rudou tečku na taktické mapě: „Ještě je příliš brzy na oslavy vítězství. Myslím, že Behemot dokážeme zničit, ale utrpíme přitom hrozivé ztráty. Takže musíme zkusit jinou cestu. Poprvé v historii se pokusíme vylodit na cizácké lodi mariňáky a obsadit ji. Takže tě čeká dost zajímavých věcí, které budeš moct ukazovat divákům.“

Zavolal jsem generálu Savasssi Jachovi, který si vyslechl rozkazy s překvapivým klidem. Obrovský hmyzák chvíli mával tykadly a pak mi Bionica přeložila jeho odpověď: „Deset tisíc útočných alfa Isejeků by mělo stačit. Ale nejprve je nutné připravit jim volnou cestu. Musíte zničit všechny Behemotovy drony a získat informace o jeho struktuře. Generál bude potřebovat dvě standardní hodiny na probuzení dostatku vojáků z hibernace.“

Katerina si vyslechla generálovu odpověď spolu se mnou a spokojeně prohlásila: „Výborně! Teď udělám mezi hlášeními dvouhodinovou mezeru. Připravím sérii rozhovorů s různými důstojníky tvé flotily. Informace budu vypouštět jen pomalu, po krátkých částech. Diváci musí sedět přikovaní před obrazovkami a myslet si, že bitva nadále pokračuje. Pak udělám živé vysílání z kajut výsadkových vojsk. Nicméně, Georgi, opravdu by bylo skvělé, kdyby se výsadku mohl účastnit i někdo jiný než jen kudlani. Nějací lidé. Jinak se do toho diváci nedokáží vcítit, nebudou s námi tolik sympatizovat.“

Admirál Kiro Sabuto ten nápad hned podpořil.

„Můj pane princi, vaše sestřenka má pravdu. Dnes píšeme novou kapitolu v dějinách lidského odporu proti cizákům. Tato bitva určitě skončí ve všech taktických příručkách a nejspíš i ve školních učebnicích historie. Je opravdu důležité, aby byli lidé ti nejaktivnější účastníci obsazení cizácké bitevní lodě. Všechny naše lodě mají výsadkové týmy. Z flotily dokážeme dát dohromady více než dva tisíce mariňáků.“

Než jsem stačil cokoli říct, vmísil se do debaty i Popori de Cacha. „Můj princi, žádám vás, abyste do výsadku zařadil dva chameleony ze své ochranky,“ řekl mi s úklonou. „Pro nás Ravaashe je také důležité, abychom byli součástí tohoto historického okamžiku.“

„Dobrá. Ať se na výsadek připraví i naši vojáci a chameleoni. Máte dvě hodiny. Vrchním velitelem výsadku bude i tak generál Savasss Jach. Koordinaci a překlad pro nekudlanské jednotky pod jeho velením zařídí Bionica.“

Obrátil jsem se na svou asistentku Nicole a zeptal se jí na stav Behemota. Nespokojeně se zamračila a odpověděla, aniž by si sundala sluchátka: „Piloti začínají být dlouhou bitvou unaveni a na situaci se to projevuje. Dělají chyby. Pyro-22 plnou rychlostí škrábl o kanónovou věž a Pyro-25 se srazil s nepřátelským dronem. Obě lodě musely opustit boj v důsledku ztráty štítů a poškození pancíře a potřebují opravy. Začíná to vypadat, že má Behemot nekonečnou zásobu dronů. Už jsme mu zničili sto třicet dva kusů, ale neustále vypouští další a další. Možná je uvnitř vyrábí?“

„Všechno bude v pořádku, Nicole. Vystřídáme piloty u řízení. Vyberte jim náhrady. Musíte udržet Behemot pod kontrolou ještě dvě hodiny, než budou rozmrazení kudlanští mariňáci. Pokud jste unavená, můžu vás rovnou vystřídat.“

„Děkuji, můj pane, ale pomoc nepotřebuji. Je to poprvé, co jsem dostala tak důležitý úkol. Beru to jako odměnu, ne povinnost.“

„Plamenomety vedou výsadek. Pročistili jsme chodbu ke kanónové věži, modrá tři se přesouvá, aby ji obsadila. Dvě stovky kudlanských výsadkářů to určitě zvládnou.“

„Tady bílá osm. Otevřeli jsme cestu do třetí sekce! Míříme dál zakroucenou chodbou směrem k taktické značce. Silný odpor nepřítele. Vakuum těm křovákům vůbec nevadí. Bojují, i když přijdou o atmosféru.“

„Silná palba! Zatlačili nás zpátky ke schodišti! Žlutá čtyři, ze třiceti nás zbývají čtyři poslední! Kudlani, kteří kryli náš ústup, jsou dávno zničení. Okamžitě potřebujeme podporu. Argh!“

Katerina ukázala prstem na obrazovku a zavrtěla hlavou: „Tu pasáž budeme muset vystřihnout.“

„Nic takového! Diváci musí vidět, že to není žádná hra, ale smrtelně vážná záležitost. Jsme ve válce a ti vojáci platí vlastní krví, aby mohl zbytek lidstva žít v míru!“

Navzdory tvrdému odporu výsadek systematicky čistil obrovskou loď palubu po palubě. Dírami vyřezanými do trupu jsme dovnitř pumpovali další a další vojáky, jelikož jsme měli dost značné ztráty. Cizáci nás nutili zaplatit životy za každý obsazený metr chodby a za každou neutralizovanou kajutu. Bionica s obrovskými sluchátky na uších neustále posouvala značky jednotek na obrazovce a překládala hlášení a příkazy z lidské řeči do jazyka Roje a zpět. Katerina dokonce o androidce natočila krátké zpravodajství, aby celá Říše viděla, jak skvělou překladatelku mám.

„Tady bílá tři. Spojili jsme se se žlutou pět. Nepřátelský odpor potlačen. Obsadili jsme oblast, která podle všeho slouží jako zdroj energie. Jak ten reaktor funguje, to budou muset zjistit experti.“

„Tady zelená deset. Mise splněna. Superstruktura obsazena.“

„Tady bílá šest. Vyčistili jsme chodby od automatických obranných systémů. Přežila nám sotva třetina kudlanek. Na konci chodby detekujeme intenzivní rádiové a další komunikační systémy. Předpokládáme, že jsme objevili můstek lodě.“

Zeptal jsem se generála Savassse Jacha, co si o tom posledním hlášení myslí on. Gamma Isejek mi potvrdil, že jsme nejspíš odhalili místo, odkud byli vysíláni a koordinováni obránci lodě. Předchozí dvě lokace považované za velitelské body sloužily jen jako komunikační uzly a předávaly rozkazy dál. Generál mi oznámil, že je obsazeno osmdesát procent interních prostorů lodě. Nepřátelský odpor citelně slábl a podle kudlanského generála mělo být vše uzavřeno během deseti až patnácti minut.

Po skončení hovoru s generálem jsem požádal své důstojníky, ať mi okamžitě přivedou paralyzovanou pravdohledačku. Dva muži pro ni okamžitě vyrazili a já mezitím přikázal spojařskému důstojníkovi, ať mě spojí přímo s císařem ve chvíli, kdy bude obsazení bitevní lodě potvrzeno. Bylo to poprvé, co si pamatuju, že bych musel nějaký rozkaz opakovat.

„Ty si myslíš, že s tebou August bude chtít mluvit?“ zeptala se mě Katerina. V jejím hlase jsem jasně slyšel pochybnosti.

„Myslím, že ano. Díky tvému zpravodajství sleduje události v soustavě Hnelle celá říše už tři hodiny v kuse. Jsou tím úplně posedlí. Už mě nebaví zavírat hlášení o zlepšení vztahů s jednotlivými osobami a celými frakcemi. Podle komunikátoru mám ve frontě sedm stovek lidí, kteří čekají, až s nimi budu moct mluvit. Trefila jsi to dokonale, podařilo se ti zachytit obavy, strach, pak nejistou naději, soucit a nakonec pýchu a obdiv k odvážným vojákům osmé flotily, kteří zachránili celou soustavu před cizáckou invazí. Nepochybuju, že císař věděl o invazi od prvního okamžiku. Na Augustově místě bych chtěl s hrdiny mluvit a ukázat, že jsem toho součástí.“

Dorazilo netrpělivě očekávané hlášení generála Savassse Jacha o obsazení lodě a já hned přikázal, ať mě spojí s Trůnní planetou. Uplynulo něco přes minutu, než se přede mnou rozzářila obrazovka. Poklekl jsem a oznámil: „Můj císaři, velitel flotily Sektoru osm, korunní princ Georg royl Inoky, podává hlášení. Bitva o soustavu Hnelle byla právě ukončena. Nepřátelská flotila byla poražena do poslední lodě. Poprvé v historii se nám podařilo zajmout cizáckou loď, a dokonce rovnou velký bitevník. Získali jsme mnoho cenných vzorků, biologických i technologických.“

„Georgi royl Inoky, přikaž svým lidem, ať opustí místnost. Chci s tebou mluvit v soukromí,“ zabručel August. „Ale ne, mohou zůstat. Jen se postarej, ať o našem hovoru dál nemluví. Takže… Měl jsem dojem, že máš být na cestě na Trůnní planetu. Přijde mi zvláštní, že mi podáváš hlášení z Hnelle.

„Můj císaři, existovalo značné riziko, že se cizáci pokusí znovu zaútočit na Hnelle. Zatím vždy na každou soustavu útočili opakovaně, dokud ji nezajali. Velmi rád bych se s vaší císařskou výsostí setkal osobně na Trůnní planetě tři týdny po předchozím setkání, ale mým hlavním úkolem je bránit Sektor osm a přesně to mám v úmyslu.“

Císař se zamračil.

„A nebo tě tentokrát Zelený rod obviňuje z něčeho závažnějšího, co se zakládá na pravdě? Odpověz, vnuku.“

Ostentativně jsem mávl rukou.

„Můj císaři, jak podložené mohou být výtky Zeleného rodu, když i jejich předkladatelka Katerina ton Mesfelle pochopila, že je to beznadějné, a raději se přidala na stranu obviněného? Když syn vévody Paola odmítl práva na mé soustavy a vévodův synovec se ke mně přidal, jakmile k tomu měl příležitost? Ti pleticháři se spoléhali na jednu jedinou věc, a to, že mě hlava Oranžového rodu nepodpoří, naopak se k obvinění přidá. Mám důkazy o této ostudné dohodě mezi vévodou Paolem royl Anjer a Zeleným rodem. Stačí to na vyvolání hlasování o nedůvěře vůči hlavě Oranžového rodu. Zbytek obvinění je naprosto nesmyslný, stejně jako posledně. Co že to mají na seznamu? Tragická smrt dvou členů Zeleného rodu? Ta záležitost se prošetřovala do detailu a všichni vyšetřovatelé dospěli k závěru, že si za to mohly samy oběti.“

Nadechl jsem se a pokračoval dál: „Mírová smlouva s Gamma Isejekem? Co na to mám říct? Za prvé: k takovému rozhodnutí jsem neměl autoritu a mír potvrdila sama hlava Oranžového rodu. Další otázky na toto téma by tedy měly být směřovány na vévodu Paola royl Anjera. Za druhé, jen díky velkému isejskému vůdci generálu Savasssi Jachovi jsme dnes mohli dosáhnout vítězství. Co tam máme dál? Mou androidku? Každý, kdo sledoval válečné zpravodajství, mohl na vlastní oči vidět, jak pracuje jako překladatelka. Mí protivníci mají jen kopie interních údržbářských logů. Co se mě týče, zneužívání údržbářských logů pro špehování korunního prince je jen další malá ostudná epizoda ve vévodově už tak nechutném životopise. Pokud vím, toto jsou všechna obvinění, která jsou proti mně vznesena.“

S tím císař nesouhlasil. „Ještě je tady vypínání warpových majáků. Narušování funkčnosti dopravní sítě je závažný zločin, Georgi.“

„Já je nevypnul. Jen jsem je nechal nastavit do režimu na vyžádání. Říšské lodě mohou majáky využívat, ale cizákům už majáky neusnadňují invazi. A je jasně vidět, že se mé rozhodnutí vyplatilo!“

„Dovolíme to,“ řekl po chvíli přemýšlení August. „Ačkoli mne zajímá technická stránka věci. Jak jsi to udělal, Georgi?“

„Velmi snadno. Vyslal jsem ke všem automatickým majákům v neobyvatelných soustavách smíšené týmy lidí a androidů. Více androidů než lidí, jelikož mohou dlouhodobě fungovat jen na elektřinu, zatímco pro lidi potřebujeme vybudovat systémy životní podpory. Není to jen krátkodobý taktický tah. Hodlám ty vzniklé stanice podporovat, jak si jen budu moci dovolit. Na každou z nich jsem poslal nákladní lodě plné surovin na výstavbu doků, obytných prostor, skleníků, opravárenských komplexů a obranných systémů. Financuju rozvoj vzdálených soustav Sektoru osm ze své vlastní kapsy pro dobro celého lidstva, aby tam mohly vyrůst opravdové stanice se značnou populací. Lidstvo musí dál expandovat a já pomáhám naší rase při dalším kroku k ovládnutí vesmíru.“

„To děláš dobře, Georgi, opravdu. Něco takového jsem od tebe nečekal. V tom případě nemám už co dalšího říct a nevidím důvod, proč bychom se měli osobně setkávat tak často, jelikož tě to jen vyrušuje od řízení důležitých záležitostí. Mám však jednu jedinou podmínku, a tou je, že musíš dosáhnout smíru s hlavou Oranžového rodu. Váš konflikt je pro Říši naprosto nepřijatelný. Máš sto dní. Čiň, jak uznáš za vhodné, vnuku, ale ten konflikt musí být vyřešen. A teď vydej svým lidem rozkaz, ať začnou nahrávat. Začneme náš rozhovor od začátku tak, aby ho mohla shlédnout celá říše.“

Pozorně jsem si prohlížel záznam svého rozhovoru s císařem Augustem tak, jak byl předložen veřejnosti. Velitel pokorně klečící a podávající hlášení o bezprecedentním vítězství nad velkou cizáckou flotilou. Majestátní císař blahosklonně přijímající hlášení svého věrného služebníka. Pak krátký, ale výmluvný proslov o důležitosti bitvy, která se stala klíčovým okamžikem ve válce proti cizákům, následovaný neočekávaným udílením vyznamenání. Ačkoli vojáci ozbrojených sil velkých rodů většinou normálně řády a medaile nedostávali, August se rozhodl k výjimečnému kroku a udělil pět smaragdových hvězd za služby říši. Šťastliví příjemci říšského vyznamenaní byli admirálové Kiro Sabuto a Kheraisss Vej, generál Savasss Jach, kapitán těžkého křižníku Císař August Bayazid Krom a androidí překladatelka Bionica.

Já žádné medaile nedostal, což mi nijak nevadilo. Mou odměnou byly medaile udělené Bionice a generálu Jachovi, což všem jasně říkalo, že se císař rozhodl ignorovat obvinění týkající se těch dvou a že další už nehodlá vyslechnout. Sto dní na usmíření se s vévodou… nebylo to zrovna málo času, ale já pořád neměl tušení, jak tento císařův rozkaz splním.

„Téměř osm set lidí čeká, až budete mít čas na hovor s nimi,“ připomněl mi spojař nesměle.

„Nejdřív mě spojte s mou dcerou Likannou, pak s králem Veyerde, pokud jsou stále na seznamu. Zbytek odmítněte, nebo jim alespoň řekněte, ať počkají do zítřka. Na delší hovory už dnes opravdu nemám síly.“

„Tati!“ Radostný výkřik mé dcery mne donutil k úsměvu. „Sledovali jsme v paláci všechna vysílání! Měla jsem o tebe takový strach! Seš fakt supr cool! Jsem na tebe hrozně pyšná!“

Do očí mi vyhrkly slzy štěstí. Tohle jsou okamžiky, pro které má smysl žít! Už mi bylo úplně jedno, jestli jsem ve hře, nebo v nějaké jiné realitě. Přijal jsem svět kolem sebe a začal ho považovat za opravdový. Budu bránit svou dceru před nebezpečím a pokud by to bylo potřeba, položím za ni život. Slíbil jsem Lice, že zítra dorazím za ní na Unatari, a rychle jsem hovor položil, aby si nevšimla mých slz.

Mé krátké rozjímání narušil signál příchozího hovoru. Očekával jsem Astřina otce, ale místo toho se přede mnou objevil někdo úplně jiný… Temná matka! Opravdu mne to překvapilo. Stará žena zahalená od hlavy k patám v černé róbě se usmívala od ucha k uchu a oznámila mi: „Tvůj služebník se pokusil můj hovor odmítnout. Můžeš mu vyřídit, že němota přejde během dvou dní, to ho snad uklidní. August mě požádal, ať ti připomenu, že očekává neomezený přístup pro své experty jak do soustavy Hnelle, tak k zajaté cizácké lodi. Kapitán Mwaur Zen-Bey je už na cestě, měl by sis na něj pamatovat. Prováděl inspekci trosek po bitvě o maják Vorta. Já osobně si chci ale promluvit o něčem jiném. Jak se daří té paralyzované dívce?“

Měl jsem co dělat, abych na ni necivěl s hubou dokořán. O té tragické události jsme prakticky nikomu neřekli. Jak o tom incidentu mohla Temná matka něco vědět? Stará dáma se v reakci na můj výraz hlasitě zasmála.

„Mohla bych zdlouhavě mluvit o své neomezené moci a ty bys mi to uvěřil. Ale pravda je naprosto banální. Tvého doktora zaujaly nezvyklé symptomy a začal se na ně dotazovat různých zdrojů a archivů. Dozvěděla jsem se o jeho zájmu o podivné zranění. Bylo snadné dát si dvě a dvě dohromady. Miyina práce?“

Lhát tak mocné pravdohledačce bylo zbytečné a navíc nebezpečné, tak jsem Temné matce potvrdil její podezření a předložil jí poněkud zkrácenou verzi toho, co jsem řekl Katerině ton Mesfelle.

„Takže Miya je těhotná… přesně to jsem předpokládala. A dcera? No, bude to dcera… dílky skládačky do sebe pomalu zapadají. Tvé manželce Martě teď opravdu nezávidím. Víš, na co narážím?“

Přikývl jsem a odpověděl: „Pokud se Miyino dítě narodí ve chvíli, kdy budeme legálně svoji, stane se korunní princeznou se všemi právy na trůny Oranžového rodu i celé říše. Když Miya nebude při porodu mou právoplatnou ženou, obdrží má dcera jen „ton“ bez práv na trůn, nebo by se dokonce mohla stát levobočkem bez příslušnosti k aristokracii.“

„Správně. Jelikož znám Miyin charakter, jsem si naprosto jistá, že je ochotná přijmout pouze tu první variantu. A tím se Marta dostává do nezáviděníhodné pozice. Pro Miyu by nebylo dobré, kdyby ji rovnou zabila, protože by to s sebou neslo značné komplikace. Ale snadno může Martu k něčemu dotlačit… Dobrá, pokusím se Martu nějak ochránit…“

Nečekaně jsem se rozhodl a položil jí otázku, která mě už dlouho trápila. A doufal jsem, že se tím neprozradím.

„Temná matko, napadlo mně, že vlastně o Miye prakticky nic nevím. Je mou pravdohledačkou už opravdu dlouho, ale než zmizela, nikdy mě nenapadlo, že by přede mnou mohla něco skrývat. Miya byla po ruce a byla velmi užitečná, víc mě nezajímalo. Ale když mi najednou nebyla po boku, uvědomil jsem si, že o své společnici prakticky nic nevím. Co mi o ní můžete říct?“

Temná matka se zachechtala.

„Ach, Georgi, Georgi… Co ode mne chceš vědět? Žil jsi Miye po boku patnáct let a přece si myslíš, že ti o ní můžu říct něco, co sám nevíš? Ale dobrá, podělím se o to málo, co vím. Poprvé přilákala mou pozornost jako talentovaná pravdohledačka někdy u konce války s Isejeky. Tehdy patřila k doprovodu admirála Mayfa ton Mesfelle a jeho flotila konečně začala nad Rojem vítězit. Možná by tě mohlo zajímat, že právě činy Miyi a několika dalších pravdohledačů přesvědčily Isejeky, aby zahájili výzkum psionické obrany.

Pak mi na dlouhou dobu zmizela z očí. Najednou se po sedmdesáti letech objevila po boku tvého otce Inokyho. Na naprosto průměrného muže, který nebyl ničím výjimečný, hrabě Inoky stoupal rychle a vysoko. Za své služby získal práva na Tesse a na bohatou ledovou soustavu Damir, čímž se stal jedním z nejvlivnějších aristokratů říše a současně kandidátem na hlavu Oranžového rodu. Miya stoupala po žebříčku spolu se svým pánem. Naprosto si rozuměli. Bleskový vzestup tvého otce zastavila až jeho nečekaná smrt. Mohu tě ujistit, že havárie jeho raketoplánu byla opravdu důkladně prošetřována. I já osobně jsem se toho účastnila a opravdu to vypadalo jako nešťastná náhoda.

Sám víš, co bylo dál: Tesse dostal Roben, Damir tvá sestra dvojče. Ty jsi podědil Miyu. Veškerá šlechta očekávala se zatajeným dechem, že se plně projeví její moc a ty zahájíš raketový vzestup, jenže ty ses do ní zamiloval… A tvůj vzestup začal až teď, o patnáct let později. Miya zjevně strávila spoustu času plánováním a posouváním událostí do současného stavu. Těhotenství bylo součástí plánů od začátku, tím jsem si jistá. Pouze těhotná pravdohledačka dokáže svou moc využívat opravdu na maximum… Ale dost už o Miye. Na lodi kapitána Mwaura Zen-Beye bude tým zdravotníků, kteří od tebe tu zraněnou dívku převezmou. Zkusím zjistit, zda bych jí mohla nějak pomoci.“

PO BITVĚ

Konečně jsem se mohl po několika dnech pořádně vyspat! Probral jsem se s výbornou náladou, s hlavou jasně fungující, a dokonce o něco dřív, než mi měl zazvonit budík. A první, co jsem uviděl, byla Astra v další průsvitné noční košilce.

„To je pěkné tetování! Opravdu hezký obrázek Hrdiny Boydura, i když mě překvapuje, že ho má na těle neúprosný korunní princ, ničitel ďábelských cizáků.“

Došlo mi, že princezna mluví o okřídleném oslovi na mém rameni. Ano, taky mě to tetování trápilo. Od prvního dne ve hře jsem o něm nepřestal přemýšlet. Mnohokrát jsem měl chuť se kvůli tomu zatracenému tetování propadnout se do země. Stačilo, abych viděl, jak některý instruktor či drsný výsadkář cvičící v posilovně zápasí se záchvatem smíchu po pohledu na mé levé rameno.

„Omyly mládí,“ pokusil jsem se to zamluvit. „Ještě se mi nepodařilo najít si čas, abych si ho nechal odstranit nebo překreslit na něco, co by lépe odpovídalo mému postavení.“

„Můj princi, já bych vám s tím mohla pomoct!“ navrhla Astra nečekaně. „Jsem dobrá kreslířka, můžu vám na kůži vytetovat cokoli. Už jsem to i zkoušela na Floře. Má ode mne na zádech mezi lopatkami krásnou kytici a na levé noze fénixe, který se chytil do pavoučí sítě.“

Představil jsem si, jak se pan G.I. zatváří, když na svém rameni místo blbého osla uvidí šklebící se lebku nebo dravého ptáka létajícího mezi hvězdami. A kvůli té představě jsem souhlasil. Dívka se ke mně naklonila, pod záminkou, že si musí obrázek lépe prohlédnout, ale přitom mi přejela dlaní po ramenech a hrudníku, a zavrkala: „Ale chci za to jeden romantický večer pro nás dva. Včera jsem byla celý den zavřená tady v kajutě, zatímco vaše výsost měla spoustu dobrodružství a zábavy: bitva s cizáky, hlášení do celé říše, výsadek na obrovskou loď, audience u císaře… a já tady jen seděla a nemohla dělat nic!“

Rozesmál jsem se. Astřino chápání reality bylo dost specifické. Z jejího pohledu jsem včera zažíval ty nejlepší chvíle svého života, ačkoli jsem se ve skutečnosti zoufale snažil přežít na bitevním poli i v dvorských intrikách. Když se mě znovu pokusila pohladit, jemně jsem ji zastavil a přitáhl ji k sobě: „Souhlasím. Tady je záloha.“ Objal jsem ji a políbil na rty.

Princezna se na chviličku zarazila, ale hned se se mnou začala líbat. A v tu chvíli, s naprosto dokonalým načasováním, se otevřely dveře kajuty a dovnitř vstoupila Bionica s tácem se snídaní.

„Hej! Říkala jsem ti, ať před vstupem do kajuty korunního prince klepeš!“ vyštěkla na ni Astra.

Androidka nic neřekla, jen položila tác s šálky na stůl a zase odešla. Pár sekund jsem čekal, abych si byl jistý, a pak jsem si k sobě svou favoritku přitáhl. Pár minut jsme se líbali a hladili a pak se dveře zase otevřely.

„Už zase! Přísahám, já ji zabiju,“ zasyčela tiše Astra.

Tentokrát nás nevyrušila androidka, ale Katerina ton Mesfelle s tabletem v rukách. Astra vyrazila z kajuty, zakrývajíc se jen velkým polštářem.

„Vidím, že jsem si nevybrala vhodnou dobu,“ řekla mi sestřenka. „Ale tvá překladatelka mi řekla, že už jsi vzhůru, tak jsem se stavila, abych s tebou probrala pár důležitých věcí.“

V duchu jsem si udělal poznámku, že si budu muset s Bionicou důkladně promluvit, a pozval jsem sestřenku ke snídani. Katerina vypadala unaveně, což jsem jí hned řekl.

„Ještě jsem si nenašla čas na spaní. Pořád ještě řeším následky včerejšího dne,“ řekla mi se smíchem a přijala ode mne hrnek s posilujícím nápojem. „Už jsem tvým jménem mluvila se všemi důležitými lidmi na seznamu, s těmi, ke kterým ses nedostal sám. A jen tak mimochodem, Georgi, neměl bys odmítat tolik hovorů. V seznamu byli i říšský vesmírný maršál, šéf generálního štábu a vévoda Takuro royl Andor z Purpurového rodu. To jsou opravdu důležití lidé a nejsou zvyklí, že by jim někdo odmítl žádost o hovor. Ale napravila jsem všechny škody, jak to jen šlo. Nikdo z nich se nijak zvlášť neurazil. Starý vévoda se málem rozbrečel, když zjistil, že se vlajková loď osmé flotily jmenuje Tlusťoška Joan na počest jeho milované prapravnučky. A tak nám Purpurový rod nabízí podporu ve formě zkušených důstojníků a taky přístup na jejich trh s válečnými loděmi. Zvlášť ten přístup pro tebe bude opravdu důležitý, protože tak budeš moci obejít embargo vévody Paola.“

Pochválil jsem sestřenku za výbornou práci, i když jsem si všiml, že od Purpurového rodu budu moci získat jen torpédoborce a fregaty. Jen ty se daly rozebrat a převézt na palubách nákladních lodí přes Jádro, aniž by tím byl porušen nějaký říšský zákon. Stejný trik se bohužel nedal aplikovat na větší lodě. Ty si budu moci pořídit pouze v docích Sektoru osm a ty pro mě byly aktuálně uzavřené. Nebo bych si musel postavit své vlastní, na což bylo potřeba spousta materiálu, zkušení specialisté a orbitální doky.

„A ještě něco: objevila jsem nějakou podezřelou nadaci na pomoc flotile Sektoru osm, která vybírala peníze v říšském Jádru, údajně pro tvou potřebu. Poslala jsem na ně finančák. Uvidíme, co je to za nadaci a kolik se jim podařilo vybrat.“

Když jsem si snad po sté vyslechl, jak dobře jsem udělal, když jsem se rozhodl přetáhnout Katerinu na svou stranu, nevydržel jsem a něco jsem k tomu řekl. Katerina se rozesmála.

„Georgi, vždyť jsem ti říkala, že mou základní charakterovou vlastností je schopnost se opravdu rychle rozhodovat. Právě to mne k tobě přivedlo. Když jsi byl znovu předvolán na audienci u císaře, prostudovala jsem si všechna obvinění proti tobě a dospěla jsem k názoru, že se z toho zase vykroutíš. A tak jsem si probrala své možnosti. Buď se zase ztrapním před císařem, až se znovu všechna obvinění rozpadnou na prach, nebo bych mohla přejít na stranu korunního prince George, který rychle nabírá na popularitě a vlivu. Vybrala jsem si druhou možnost, proto jsem tě kontaktovala a varovala. Během hovoru s tebou jsem se neustále snažila najít způsob, jak tě přesvědčit, abys mi nabídl práci. Ale ukázalo se, že se nemusím snažit, jelikož jsi mi sám od sebe nabídl víc, než jsem doufala získat.“

Oba jsme se zasmáli a shodli se, že nám to nakonec vyšlo dobře, k prospěchu nás obou. Využil jsem vhodnou příležitost a položil dlouho odkládanou otázku na téma platu své asistentky. Katerina překvapivě jen nezaujatě mávla rukou.

„Georgi, to je na tobě. Vím, že mne neurazíš, a už jsem na své práci dost vydělala. V mém oboru je nejdůležitější, aby se o mně vědělo.“

Zvědavě jsem si otevřel informační okno své sestřenky.

Katerina ton Mesfelle, mluvčí flotily Sektoru osm

Věk: 28

Rasa: člověk

Pohlaví: žena

Vztah k tobě: vzdálená sestřenka

Třída: aristokrat

Úspěchy: mistryně rétoriky, zúčastnila se obsazení bitevní lodě cizinců v soustavě Hnelle.

Sláva: +9

Reputace: +8

Předpokládaný názor na tebe: +30 (vlažný)

Jako první mě praštila zmínka o účasti obsazení lodě a nebylo mi hned jasné, o čem to mluví. Ale pak jsem se podíval na její slávu a nevěřil jsem vlastním očím. Díky sérii hlášení o boji v soustavě Hnelle dokázala Katerina zvednout svou slávu o sedm bodů najednou! To bylo něco! Jak jsem na tom asi byl já? Když jsem ale otevřel své informační okno, dočkal jsem se zklamání.

Sláva: +11

Reputace: -14

Ano, trochu to stouplo, ale rozhodně ne tolik jako sestřence. Ale i tak jsem měl pořád dobrou náladu.

„Řekni si svou cenu, sestřenko. Jak ti mám zaplatit? Můžu ti nabídnout luxusní ostrov s palácem na Unatari. Můžu ti dát podíl na zisku ze zpracování ledu na Tivalle. Nebo, pokud dáváš přednost nudným obyčejným způsobům, můžu ti prostě zaplatit nějaké kredity.“

„Moc toho nepotřebuji. Cokoli z toho mi bude vyhovovat. I když… o jakém paláci to mluvíme?“

Začal jsem jí popisovat tropický ostrov s nádherným palácem se spoustou komnat, ale přerušila mě série pípání příchozích systémových zpráv.

Globální postavení se zhoršilo. Současná hodnota -15

Změna postavení. Tvůj osobní vztah se Zeleným rodem (Říše) se zhoršil.

Současný názor Zeleného rodu (Říše) na tebe: -31 (protivník)

Změna postavení. Vztah Zeleného a Oranžového rodu se zhoršil.

Současný názor Zeleného rodu na Oranžový rod: -7 (nedůvěra)

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s královstvím Veyerde se zlepšil.

Současný názor království Veyerde na tebe: +5 (vlažný)

Překvapeně jsem se zadíval na Katerinu. Úsměv na rtech jí povadl a neskrývala své překvapení, když mi řekla: „Právě jsem obdržela podivnou zprávu. Zelený rod změnil názor na mne a na celý Oranžový rod. Přece nemohlo trvat tak dlouho, než se moje změna stran dostala až k vévodovi Ameliovi royl Mast ton Lavaelle, ne?“

„Nemyslím si, že by to byla tvá vina, sestřenko. Taky jsem dostal sadu hlášení o zhoršení vztahů, a současně o zlepšení s královstvím Veyerde. Vsadím se, že je to nějak spojené s princeznou Astrou. Tebe k tomu přidali jen jako opožděné rozloučení za změnu stran.“

A pak se mi objevilo hlášení od spojaře, že mne o dálkový hovor žádá někdo z království Veyerde.

„Tak, teď na to přijdeme,“ usmál jsem se na Katerinu a udělil svolení k hovoru.

Král Kant royl Pikar ton Veyerde vypadal mimořádně majestátně. S pyšným výrazem na tváři, se zlatou korunou na hlavě a v luxusním královském hábitu vypadal spíš jako přímý nástupce na císařský trůn než jako král malé osady na vzdálené planetě.

„Korunní princi Georgi royl Inoky ton Mesfelle, jsem vděčen za příležitost si s vámi promluvit. Všiml jsem si, že se vaše výsost sblížila s princeznou Astrou, a má dcera se jistě vynasnaží, aby o vaši přízeň nepřišla. Jsem přesvědčen, že ji v žádném případě nezanecháte bez podpory, jakou si zaslouží. Proto jsem dnes s lehkým srdcem odmítl barona Henrika ton Lavaelle a oficiálně zrušil jeho zasnoubení s princeznou Astrou.“

„Ano, už jsem si všiml, jak na to zareagoval Zelený rod,“ řekl jsem nespokojeně.

Král se smutně pousmál.

„Vaše výsost si jistě myslí, že jsem se zachoval nediplomaticky a nevhodně, ale mám své důvody, které se vám teď pokusím vysvětlit. Jak možná víte ze zpráv, před sedmi hodinami zaútočili cizáci na soustavu Nayal a odřízli naši soustavu od Říše. Flotila sedmého Sektoru ustoupila a my každou chvíli očekáváme přílet cizácké invaze. Má tchyně Fesilia, babička Astry a Flory, byla spontánní pravdohledačka a nějakým způsobem tento tragický den předpověděla, dokonce určila i přesný den. Ačkoli se její předpovědi nenaplnily vždy, na toto datum jsem nikdy nezapomněl a vždy jsem se snažil, aby byly mé dcery toho dne pryč, nejlépe v bezpečí Říše. Mí věrní poddaní pod různými záminkami dostali z království většinu našich dětí. Muži zůstávají, aby bojovali. Je nám jasné, že nemůžeme očekávat záchranu, ale vojáci království Veyerde budou bojovat za obranu své domoviny do svého posledního dechu. Celá má flotila, čtyři zastaralé fregaty, je připravena utkat se s nepřítelem a zemřít se ctí.“

Král se na chvíli zarazil a zjevně naslouchal nějakému hlášení. Pak mne požádal, abych ho spojil s jeho dcerou. Stála, pobledlá a plná obav, ve své kajutě a napjatě poslouchala svého otce.

„Dcero, cizáci právě dorazili do Veyerde. Byl jsem informován, že jde o dva torpédoborce třídy Poustevník a velké množství plochých disků, které útočníci používají pro převoz svých výsadkářů. Toto je náš poslední hovor a přitom je toho tolik, co jsem ti ještě chtěl říct… Víš, jak těžké pro mne bylo získat věno pro tvé sestry. Po platbě za Rosu, Lianu a Fialku zbývá jen čtyřicet tisíc kreditů. Za jiných okolností bych se styděl, že mohu své dceři zanechat tak malé věno, ale prostě nemám jinou možnost. Astro, jsi má nejoblíbenější dcera, ale nemám pro tebe nic jiného než otcovskou radu a rozloučení. Než nás nepřátelé odříznou od komunikace, dám ti své poslední příkazy. Jen těžko bys hledala lepšího patrona, než je jeho výsost korunní princ Georg. Pomáhej mu, drž se ho, najdi si své místo v jeho doprovodu a nikdy se ho nevzdej. Pamatuj na předpovědi staré Fesilie. Spousta se jich týkala tebe osobně. Nechám svou korunu u malého vodopádu v té malé díře, kde sis kdysi schovávala hračky před svými sestrami. A až se vrátíš na Veyerde, bude na tebe čekat symbol její moci.“

„Korunní princi Georgi royl Inoky, svěřuji pod vaši ochranu princeznu Astru. A teď, aniž bych vás chtěl nějak urazit, vaše výsosti, se musím přidat ke svým vojákům.“

Když jsem došel do zdravotnického křídla lodě, rozhodl jsem se, že před Florou nebudu pravdu skrývat a řekl jí vše, co jsem se dozvěděl od krále. A ačkoli pro ni Kant nebyl otec, všichni, koho Flora znala a s kým se mohla přátelit, žili na Veyerde. Očekával jsem, že ji to rozruší. Ale malá paralyzovaná holčička vzala zprávy o útoku cizáků na její domovskou planetu s překvapivým klidem.

„Jejich osud je mi lhostejný. Nechala jsem za sebou všechny, koho jsem kdy znala. Skončili v minulosti, do které se už nikdy nevrátím. Znali Fesiliiono proroctví a věděli, že k invazi dojde. Mohli se zachránit. Všichni, kdo na planetě zůstali, jasně věděli, co je čeká. Necítím k nim žádné sympatie. Ale já mám dobré zprávy. Podívejte se na lékařův stůl, pane.“

Obrátil jsem se ke stolu, u kterého obvykle pracoval Nicosid Brandt. Po hladkém povrchu stolu se kutálel sem a tam tenký stylus. Pak se roztočil jako mlýnek, až nakonec spadl ze stolu na podlahu. Zadíval jsem se na paralyzovanou dívku a uviděl jsem jí v očích pýchu.

„Floro, dnes na Hnelle dorazí vyslanci Temné matky. Chtějí si tě odvézt na vyšetření, aby zjistili tvé schopností a zkusili opravit tvé tělo. Zjevně vědí, co se ti stalo.“

„Vím, že mi nedokáží pomoct. Ale i tak potřebujeme, aby mě mohli prostudovat. Musí si být jistí, že jsem ztracený případ, aby o mne ztratili zájem a nechali mne být. Nebojte se, můj princi, vaše tajemství se nikdo nedozví. Vystavěla jsem si vlastní mentální ochranu na základě té vaší. Je to elegantní práce. Miya si vše důkladně promyslela a její důraz na detaily je opravdu obdivuhodný. Moje mysl a vzpomínky zůstanou otevřené, budou si je moci přečíst. Klidně mi mohou pravdohledači probírat dětské vzpomínky podle libosti, zjistí vše o mých oblíbených hračkách a jaký vztah jsem měla ke králi Kantovi a jeho dcerám. Nikdo ale nedokáže přečíst to, co chci zachovat skryté.“

„Ty jsi dokázala dešifrovat Miyinu práci?“ zeptal jsem se překvapeně.

„Ano, i když to nebylo snadné. Nejsem si jistá, jestli by to dokázal pochopit někdo jiný, ale já jsem teď s Miyou propojená. Obě jsme pravdohledačky stejného pána a tak vidím charakteristické znaky, které jsou pro nás spojující. Miya je unikátní. Neexistuje další pravdohledačka, jako je ona. Sloužila rodu Mesfelle po čtyři generace a právě proto jsou její schopnosti tak dokonale navázané na vaši rodinu. Spojila svůj osud s rodem Mesfelle tak těsně, že by v tuto chvíli už nedokázala žít s jiným pánem. Takové spirituální propojení dává Miye velkou moc, ale také omezuje její svobodu. Zatímco je vaše výsost v těle korunního prince, stačí vám zavolat a Miya se objeví, ať už je v tu chvíli kdekoli. Stačí, abyste jí něco přikázal, a ona to musí udělat. Jiní pravdohledači nejsou na svém pánu tak závislí a nemusí poslechnout, pokud s rozkazem nesouhlasí. Ale Miya je se svým pánem propojená tak hluboce, že se mu prostě nemůže vzepřít. A dokud jste v tomto těle, Miya vám nemůže ublížit. To je její největší tajemství.“

Tohle byla velmi cenná informace. Ale než jsem stačil paralyzované dívce odpovědět, přerušila mě příchozí zpráva:

Království Veyerde ztratilo vládu nad soustavou Veyerde.

Království Veyerde přestalo existovat.

Vběhl jsem do své kajuty a našel tam Astru, jak neovladatelně pláče s tváří zabořenou do polštáře. Nikdy jsem se nenaučil, jak uklidnit rozrušenou přítelkyni, vždy jsem to spíš zhoršil, takže jsem se ani nesnažil. Místo toho jsem zavolal spojaři a požádal ho, ať mě spojí s velitelem flotily Sektoru sedm. Marat ton Mesfelle odpověděl okamžitě, jako by na mně čekal.

„Není to ani pět sekund, co má flotila opustila warp. Nebo, abych byl přesný, to, co z mé flotily zbylo. V Nayalu nás rozstříleli na kusy. Byl zázrak, že se nám vůbec podařilo uniknout.“

„Co se stalo v Nayalu, Marate?“ zeptal jsem se.

„Všechno se to posralo, bratránku, naprosto posralo. Cizáci se objevili jen pětadvacet mil od mé lodi. Dva Poustevníci a Meteor. Než jsme se stačili rozkoukat, přišel jsem o tři lehké křižníky, všechny torpédoborce a sedm fregat. A když jsme od stanice začali ustupovat pod těžkou palbou, měli jsme další děsivé ztráty…“

„Stop, stop. Co jsi to řekl? Vy jste seděli poblíž warpového majáku?“ zeptal jsem se překvapeně.

„No, nedá se říct, že seděli. Lodě byly zadokované ve stanici a dobíjely si energii před skokem na Veyerde. Část lodníků byla na samotné stanici. Bylo mi řečeno, že mám jen letět do království Veyerde a zklidnit místní vidláky, kterým nějaká stará čarodějnice předpověděla cizáckou invazi…“

Nespokojeně jsem se zamračil. „Marate, važ svá slova pečlivěji. Mluvíš o babičce princezny Astry, mé favoritky, která je se mnou v kajutě.“

„Omlouvám se, to jsem nevěděl. Ta bezpochyby ctěná dáma za svůj život sepsala spoustu proroctví, ale všechna byla tak zmatená, že se nedají jen tak rozluštit. Jedno z oblíbených se týkalo invaze cizáků do soustavy Veyerde a pádu království. To proroctví je jiné, jelikož ta čarodějnice předpověděla přesné datum. Vyvěštila to už dávno, před třiceti lety, ale jak se datum věštby blížilo, začali si ho obyvatelé království připomínat a časem z něj dostali strach. Spousta z nich začala utíkat ze soustavy, nedávno odvezli do okolních soustav prakticky všechny své děti. Sám císař se doslechl, jaká tam panuje panika, takže mě štáb poslal situaci zklidnit a postarat se o případnou invazi. Hned, jak jsme dostali rozkaz, jsme vyrazili maximální rychlostí, a v poslední soustavě před cílem, v Nayalu, jsme naplánovali přestávku, abychom si dobili warpové motory. Dal jsem svým lidem opušťák na stanici, ať můžou upustit trochu páry, než vyrazíme do soustavy, kde nás možná čeká bitva. No a v tu chvíli na nás zaútočili cizáci. Podařilo se nám sestřelit jenom jednoho Meteora. Pak všichni, kdo ještě nebyli na kusy a měli dost energie, skočili do warpu. Uniklo jen šest lodí. Má vlajková bitevní loď Řadový rytíř, těžký křižník Jatagan, dva lehcí Drozdi a dvě Pyra.“

Ačkoli mne trochu překvapoval z mého pohledu uspěchaný ústup těžkých lodí před dvěma nepřátelskými torpédoborci, neměl jsem to Maratovi za zlé. Nejspíš, stejně jako se to stalo mé flotile u majáku Vorta, byly posádky zbývajících lodí ve stavu naprosté paniky a další boj nebyl možný.

„Co mám dělat, Georgi? Poraď mi, byl jsi sám v podobné situaci!“ požádal mne Marat nečekaně o radu.

„Nejdřív se musíš uklidnit a nechat své lidi trochu odpočinout. Pak se svými důstojníky projdi záznamy bitvy a hledejte své chyby. Mimochodem, ty záznamy mi pošli. Zajímá mě chování cizáků. Možná si něčeho všimnu a lépe ti poradím. No a je snad jasné, že musíš obnovit svou flotilu. Nakup lodě jako náhradu za ztracené. Tobě na rozdíl ode mne vévoda Paolo nezakázal nakupovat nové lodě.“

„A kde na to vezmu peníze?“ zasmál se Marat ton Mesfelle hořce. „Abych nahradil dva ztracené Jatagany, to bych potřeboval sto dvacet milionů kreditů. Šest lehkých křižníků, to je dalších třicet, plus patnáct milionů na nové fregaty a torpédoborce. Sto šedesát pět milionů! Tolik peněz nemám a z toho starého skrblíka Paola nic nevyrazím…“

Souhlasil jsem s bratránkem, že vévodu Oranžového rodu jen tak něco nedonutí, aby vysypal své prasátko. A uvědomil jsem si, že jsem právě našel skvělý způsob, jak obejít embargo.

„Marate, tak mne napadá, že bychom si navzájem mohli pomoci. Můžu ti dát peníze. Čtyři sta milionů na nákup nových lodí. Tím budeš moci nejen vynahradit své ztráty, ale i nabrat síly oproti předchozímu stavu. Výměnou za to chci, abys svým jménem koupil lodě pro mou flotilu.“

Marat chvíli mlčel a pak zamyšleně prohlásil. „No, koupit je pro tebe můžu, ale jak je dostaneme do Sektoru osm? Přes Jádro s nimi proletět nemůžeme…“

„Prozatím prostě kup, co ti řeknu. Naverbuj posádky, nech důstojníky, ať si zvyknou na své kapitány, pak jim řeknu, kam mají letět.“

Marat se otřásl.

„Georgi, jestli plánuješ něco protizákonného, jako třeba útok na cíle v Sektoru sedm perimetru, nebo se chceš pokusit o násilný průlet přes Jádro, nemůžu se toho účastnit.“

Nechtělo se mi jít s takovou informací ven, ale nic jiného mi nezbývalo.

„Uklidni se, Marate. Nechtěl jsem na tvém území dělat cokoli nelegálního. Ale velmi brzo, maximálně za tři týdny, se zaktivuje maják v soustavě Parn a tím se otevře přímá cesta mezi Sektory sedm a osm. Tak mám v úmyslu dostat své nové lodě tam, kde je potřebuju.“

„Jak to děláš, bratránku, že vždycky o všem víš?“ zeptal se Marat překvapeně. „Dobrá, nakoupím ti lodě, ale pod jednou podmínkou. Dobrá, nebudeme tomu říkat podmínka. Je to žádost. Až se maják rozsvítí, pomoz mi získat zpět Nayal a Veyerde. Máš spoustu zkušeností s bojem proti cizákům a takovou pověst, že nepřítel nejspíš práskne do svých cizáckých bot, jakmile uvidí tvé lodě.“

Jeho pokus o pochlebování byl tak neohrabaný, až jsem se musel zasmát.

„Dobrá, souhlasím. Pomůžu ti. Stejně musím své Astře získat zpět její rodnou planetu.“

Když obrazovka zhasla, zaslechl jsem za sebou Astřin hlas: „Řekněte mi upřímně, můj princi… mohl vyhrát tu bitvu o Nayal? Vyhrál byste to vy?“

„Teď ano, vyhrál bych, navzdory tomu, jak nečekaný to byl útok. Ale ještě před měsícem a půl bych nedopadl o nic lépe než můj bratránek. Debakl v soustavě Vorta byl mnohem horší. Neviň z toho Marata ton Mesfelle. První setkání s cizáky je vždy takové. Je potřeba, aby velitel utrpěl silnou porážku, jinak si neuvědomí, jak vážné to je a že staré metody prostě nebudou fungovat.“

„Ale za tuhle konkrétní prohru musela draze zaplatit má rodina. Co jsem teď? Nejmladší ze čtrnácti dcer, jediná neprovdaná. Nemám domov, lid ani království. Ani nevím, jestli mám ještě právo používat titul princezna, když království Veyerde už neexistuje.“

Chvíli zachmuřeně seděla. A pak rozhodně prohlásila: „Potřebuji barvy a plátno. Chci vyjádřit pocity, které zažívám po zničení mého království.“

Už víc než hodinu jsem seděl před obrazovkou a procházel nabídky z doků Sektoru sedm. Možnosti byly více než dostatečné, ale zase jsem narazil na finanční problémy. Měl jsem v úmyslu utratit za lodě kolem miliardy kreditů. Na první pohled to byla velká suma, ale nemohl jsem si dovolit jen tak rozhazovat.

Měl jsem zájem především o bitevní lodě, ale žádná nebyla v nabídce. Jediná možnost bylo koupit rozestavěnou loď třídy Tyran, která by měla být hotová za tři měsíce, za tři sta dvacet milionů kreditů. Moc jsem nepřemýšlel a objednávku potvrdil.

Pak těžké křižníky. Z nějakého důvodu v Sektoru sedm upřednostňovali raketami vyzbrojené Jatagany. Čtyři takové lodi mi zmizely z nabídky přímo před očima. Marat zjevně nahrazoval ztráty ve své flotile. Rovnou dostupné byly další dva Jatagany, ale s nákupem jsem nespěchal. V bitevní taktice mé flotily neměly raketové lodě své místo, jelikož nedokázaly působit nepříteli škody okamžitě. Na první pohled bylo jasné, jak obtížné by bylo s takovými loděmi zničit cizáckého Kladivouna. Rakety z lodě nedorazily na místo současně, štíty Kladivouna by se mezi jednotlivými zásahy stačily dobíjet.

Takže lehké křižníky. Viděl jsem v seznamu Drozdy specializované na elektronický boj, raketami vyzbrojené Vírníky a pak mně do té doby neznámou třídu Kletba, bez jakékoli přímé výzbroje, pouze s bitevními drony. V nabídce bylo přes čtyřicet Kleteb, ale varovala mě poznámka, říkající „Produkce zastavena s ohledem na nízkou poptávku po uvedení modernějších modelů na trh.“

Ze zvědavosti jsem si pročetl specifikace lodí. Jejich štíty za moc nestály, byly spíše na úrovni torpédoborce než křižníku… ale díky vysoké rychlosti, dobré pohyblivosti a schopnosti vypustit najednou pětatřicet bitevních dronů by se takové lehké křižníky daly dobře využít. Jeden sám o sobě nebyl nic moc, jeho drony nepřítel rychle sestřelí a loď je pak bezbranná. Ale když jich bude čtyřicet najednou? Tisíc čtyři sta rychlých bitevních dronů, to je síla, se kterou je nutno počítat. Tím spíš, že ty drony byly opravdu schopné: rychlé, odolné a s pořádnými zuby.

A tak jsem objednal všech čtyřicet Kleteb, zvlášť když byly jen po třech milionech za kus. A taky jsem jim nakoupil drahé drony. Skoupil jsem všechny Drozdy a zlepšil tak schopnosti své flotily v elektronickém boji.

Fregaty. U těch jsem nebyl dost rychlý. Můj bratránek skoupil vše, co bylo v nabídce nebo mělo být dokončené během několika měsíců. Zůstávaly jen maskované fregaty s dělovými věžemi nebo raketovými bombomety. Ani o jeden typ nebyl velký zájem. Za patnáct milionů kreditů za kus si klienti koupili spíše pár křižníků než jednu fregatu. V podstatě jsem to viděl stejně, také bych upřednostnil křižníky, ale když na trhu žádné nebyly, pořídil jsem si třicet maskovaných bombardérů a pět fregat s dělovými věžemi. Tím mi došly peníze a tak jsem si mohl jen říkat, že dobře použitá maskovaná jednotka může snadno zvrátit bitvu díky momentu překvapení.

Fregaty a torpédoborce jsem si objednal u Purpurového rodu. Padesát Pyr, dvacet Warhawků, deset Mucholapek a deset Chirurgů. Přikázal jsem, aby byly lodě dodány do Sektoru sedm na adresu Marata ton Mesfelle. Uzavřel jsem všechny objednávky, poslal Maratovi peníze a pak jsem si zavolal Poporiho de Cachu. Místo něj se ale objevil jiný Chameleon z mé osobní stráže.

„Můj pane princi, Popori de Cacha se účastní rozlučkového obřadu spolu se zbytkem vaší osobní stráže a dvěma fregatami. Připravují na odeslání domů těla dvou vojáků, kteří zahynuli při výsadku na bitevní loď nepřítele.“

Takže oba Chameleoni zahynuli? To jsem nevěděl. Ztráty mezi výsadkáři, zvlášť během úvodních fází bitvy o Behemota, byly opravdu drastické. Až později, když počet vstupů vypálených do trupy bitevní lodi narostl a počet našich výsadkářů uvnitř stoupl na tisícovky, začali cizáci ustupovat a jejich odpor ochabl. Ale začátek výsadku, to bylo peklo. Z prvních skupin, ať už to byli lidé nebo Alfa Isejekové, nepřežil prakticky nikdo. Udělal jsem si v duchu poznámku, že mám přeživším výsadkářům z první zteče udělit medaile, a pak jsem přikázal, ať mě spojí s šéfem mé osobní ochranky.

„Popori de Cacho, jsem s vámi velmi nespokojený,“ prohlásil jsem ostře, jakmile se na obrazovce objevil Chameleon. „Zemřeli dva hrdinové, kteří mi čestně sloužili a chránili mě před nepřáteli, a vy jste mi to zatajil a ani jste mne nepozval, abych se s nejlepšími představiteli vaší rasy řádně rozloučil! Pokud smuteční obřady Chameleonů neumožňují účast členů jiných ras, měl jste mi to říct, ale je nepřijatelné, abyste mi vše zamlčel. O odeslání těl na Sss jste mohl požádat mne. Snad si nemyslíte, že bych vás odmítl?!“

Po druhé v životě se mi podařilo Poporiho de Cachu dostat do přemýšlecího transu. Slepě upíral obě oči na obrazovku a až po patnácti sekundách se pohnul. Neohrabaně si klekl na koleno.

„Můj pane princi, je to jen má vina! Naprosto jsem ignoroval fakt, že by smrt bezpečnostního personálu, jenž vám byl blízký, mohla nějak ovlivnit vaše city. Naneštěstí není možné, abyste se rozloučil s Ivy de a Sygi de. Jejich těla už byla spálena v izolační komnatě Hrdiny Boydura. Ale pokud můj pan princ chce pomoci s odesláním popela na planetu Sss, bude mu zavázána celá rasa Chameleonů.“

„Popori de Cacho, slibuji vám, že celá flotila Sektoru osm brzy odletí na Sss, aby uctila památku dvou hrdinů. Prozatím svou vděčnost Chameleonům vyjádřím jinak. Posádky Tesáku-1 a Tesáku-2 obdrží modernější lodě, buď Warhawky nebo Pyra. Ačkoli s ohledem na vrozené talenty vaší rasy a návyku pracovat v utajení bych možná upřednostnil, kdyby byli vaši lodníci ochotní stát se kapitány a navigátory maskovaných fregat, které brzy posílí naši flotilu.“

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s Poporim de Cachou se zlepšil.

Předpokládaný názor na tebe: +67 (věrnost)

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s rasou Chameleonů se zlepšil.

Názor rasy Chameleonů na tebe: +10 (důvěra)

Tentokrát mne hlášení nijak nepřekvapilo. Přesně s takovou reakcí jsem počítal a jen jsem se spokojeně pousmál.

„A ještě něco. Popori de Cacho, chci vám a vašim podřízeným svěřit důležitou misi. Bylo mi řečeno, že na Behemotu byla objevena spousta zajímavých věcí. Loď bude studována říšskou vědeckou komisí. Něco jiného jsou ale říšští vědci a Oranžový rod, něco jiného zase má flotila. Přijde mi spravedlivé, aby měli na vzorky cenné technologie právo i vojáci, kteří pro ty artefakty riskovali své životy. Souhlasíte se mnou?“

„Ano, můj pane princi, to je fér,“ přikývl Popori de Cacha a upřeně mi naslouchal.

„V tom případě dejte dohromady své podřízené a vydejte se s nimi na výpravu na Behemota. Pokud vám přijde pod ruku něco zajímavého, naložte to do nákladní lodi, kterou vám dám k dispozici. Především mám zájem o cizácké drony, to je váš prioritní cíl. Bylo mi řečeno, že cizáci v bitvě všechny nespotřebovali, a já opravdu potřebuju schopné válečné drony pro své lodě. Zajímám se i o biologické vzorky, moduly, cokoli, co vám přijde důležité. Ale opakuji: především drony. Je to tajný úkol, pokud se o to bude na Behemotu někdo zajímat, řekněte jim, že hledáte pozůstatky svých vojáků. Je vám vše jasné?“

„Ano, můj princi. Uděláme vše tiše, aniž by si nás kdokoli všiml. Mohu dokonce zajistit vědce ze své rasy, kteří by mohli pomoci se studiem artefaktů.“

Bylo mi jasné, kam se mě můj ochránce snaží nasměrovat. Chameleoni musí mít o cizáckou technologii eminentní zájem. A jejich zájmy se shodovaly s mými.

„Právě to chci vaší rase nabídnout. Chameleoni jsou proslulí svou schopností reverzního inženýrství. A přesně to potřebuji. Zajistím vám odlehlé místo, kde budete moci v klidu bádat. Dám vám laboratoře a nezbytné vybavení. Poskytnu vám lidský personál na výpomoc a na zabezpečení laboratoří. Všechny výsledky výzkumu budou patřit jak lidstvu, tak rase Ravaash. Později můžete zavolat svého vyslance Pandedede de Ruu, ať s ním můžeme dohodnout konkrétní podmínky dohody. A teď si pospěšte, než dorazí říšská komise.“

Povečeřel jsem ve společnosti Kira Sabuta a několika palubních důstojníků. Probírali jsme současné dění a včerejší bitvu. Bavili jsme se o chvíli, kdy dva Kladivouni stříleli na Tlusťošku Joan.

„Můj pane princi, nechcete zvážit, zda by nebylo lepší přesunout velitelství flotily na vhodnější a hlavně odolnější loď?“ zeptal se mě šedivějící major Anarip ton Dyme, zodpovědný za elektronické systémy křižníku a koordinaci dobíjení štítů v boji. „Přece jen jsme byli málem zničeni. Unikli jsme jen zázrakem. A pokud by nezbyl nikdo, kdo by mohl velet, celá flotila by se rozpadla…“

„Ne, flotila by se nerozpadla. Admirál Kheraisss Vej by převzal velení a dovedl nás k vítězství,“ namítl Kiro Sabuto. „Ačkoli je pravda, že Tlusťoška vyvázla jen o vlásek.“

Všichni se na mě zvědavě zadívali. Odpověděl jsem jim úsměvem a sebevědomým prohlášením: „Ano, bylo to těsné. Spoléhal jsem, že zničíme jednoho nepřítele a pak se pustíme do druhého. Dobíjelo nás devět křižníků a jeden Chirurg. Za ideálních podmínek by to nebyl žádný problém. Ale fakt, že štít sotva vydržel jeden úder Kladivouna… Zjevně musíme zapracovat na lepší koordinaci flotily. Našim léčitelům trvalo příliš dlouho, než zjistili, co se děje, a přesunuli se z Nevěsty chaosu na Tlusťošku. A to zpoždění bylo málem fatální.“

„Prošla jsem si načasování událostí,“ řekla Nicole Savoia, aniž by zvedla oči. „Trvalo nám dvě a půl sekundy od zásahu, než se naše štíty začaly dobíjet.“

Všichni zmlkli a přemýšleli o tom.

„Takže co, přesunete se na silnější vlajkovou loď?“ zopakoval svou otázku Anarip ton Dyme.

„Nevidím důvod, proč se dočasně přesouvat na Nevěstu chaosu. Až budou dokončeny opravy Uukreshe, stane se naší novou vlajkovou lodí ten,“ odhalil jsem jim poprvé své plány.

Kiro Sabuto se rozhlédl, aby se ujistil, že důstojníci večeřící u vedlejšího stolu nás nemohou vyslechnout, a pak zašeptal: „Můj pane princi, prý jsou potíže s jeho opravami. Nedostatek materiálů?“

„Spousty věcí je nedostatek,“ odpověděl jsem také šeptem. „Potřebujeme vysokokapacitní baterie, tisíce tun pancéřovaných panelů ze speciálních slitin, energetické neutralizátory, dobíječe štítů pro Uukresh i jeho podpůrné lodě… téměř veškerá potřebná technika už byla objednána v říšském Jádru, ale máme potíže s dodávkami. Někteří přepravci si stěžují, že celníci Oranžového rodu nechtějí pouštět lodě s dodávkami pro nás přes hranice. Buď je zadržují v soustavě Ulia, nebo je rovnou posílají zpět. Mimo jiné zadrželi vybavení pro těžké křižníky, které jsme zajali v Hnelle a Himoře. Proto nechci riskovat cennou techniku pro Uukresh, dokud nenajdu způsob, jak zajistit spolehlivou dopravu.“

Pokračovali jsme ve večeři a konverzaci. Vše bylo naprosto v pořádku, když tu náhle…

Globální postavení se zhoršilo. Současná hodnota -16

Změna postavení. Tvůj osobní vztah se Zeleným rodem (Říše) se zhoršil.

Současný názor Zeleného rodu (Říše) na tebe: -32 (protivník)

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s frakcí říšských umělců se zhoršil.

Současný názor frakce říšských umělců na tebe: +4 (lhostejný)

Globální postavení se zhoršilo. Současná hodnota -17

Globální postavení se zhoršilo. Současná hodnota -18

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s Rudým rodem (Říše) se zhoršil.

Současný názor Rudého rodu na tebe: -2 (lhostejný)

Globální postavení se zhoršilo. Současná hodnota -19

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s frakcí říšských finančníků se zhoršil.

Současný názor frakce říšských finančníků na tebe: +1 (lhostejný)

Globální postavení se zhoršilo. Současná hodnota -20

To byla ale zatraceně velká dávka. Co se to stalo? Co jsem udělal špatně? S obavami jsem se rozhlédl po důstojnících kolem, ale ti se pořád bavili, jakoby se nic nestalo, a dál si dělali legraci ze stále němého spojaře, který se pokusil položit hovor Temné matce. Po několika sekundách jsem si uvědomil, že mí společníci ty zprávy prostě neviděli, protože se týkaly jen mne osobně. Ale intenzita a koordinace informačního útoku proti mně byla znervózňující. Nemohla být náhoda, že to vše přišlo najednou v jednom balíku.

„Můj pane princi, příchozí hovor od hlavy Oranžového rodu, vévody Paola royl Anjer ton Mesfelle,“ oznámil mi spojař z velitelství.

Rozhlédl jsem se. Nebylo dobré jít do hovoru s tak mocným mužem naslepo, aniž bych mohl vidět jeho tvář, ale v jídelně nebyly žádné vhodné video obrazovky. Požádal jsem o pár minut strpení a zamířil na velitelství. Tam se na velké obrazovce objevila tvář vévody Paola. V pozadí za ním byla nějaká velká hala plná lidí. Byly jich tisíce, většina v barvách Oranžového rodu. Neviděl jsem mezi nimi jediné volné místo.

„Zdravím vás, vévodo Paolo royl Anjer.“ Byl jsem níže postavený a tak jsem ho pozdravil jako první, přesně podle požadavků dvorní etikety, a věnoval jsem jednomu z nejmocnějších šlechticů Říše lehkou úklonku.

„Georgi, lidé tady v hale jsou představitelé všech úrovní společnosti ze slunečních soustav Sektorů sedm, osm a devět, a pověřili mě, jakožto hlavu Oranžového rodu, abych ti nabídl mírové ukončení našeho konfliktu. Určil jsem osm podmínek, které musíš splnit, aby byl náš spor ukončen. Představitelé soustav Oranžového rodu je jednohlasně podpořili. Teď se tě tímto oficiálně ptám: přijímáš tyto podmínky?“

Na odpověď jsem se zasmál.

„Vévodo Paolo, snad si nemyslíte, že nemám na práci důležitější věci, než sledovat přenos vašich porad? Ne, já si nedělám legraci, opravdu o ničem nevím. Včera došlo k závažné invazi cizáků do Hnelle, kterou mí vojáci sotva dokázali zastavit. Dnes anektovali cizáci soustavy Nayal a Veyerde v Sektoru sedm a vy jste se ještě ani neobtěžoval, abyste se zeptal muže pověřeného obranou, co se vlastně stalo! Přísahám, kdybyste byl můj poddaný, dávno bych vás postavil ke zdi za neschopnost a sabotáž! Místo toho, abyste dělal to, co máte, a podporoval obranu území, jež vám bylo svěřeno, děláte naprosté houby! A to se ani nezmiňuji o vaší chamtivosti, vévodo Paolo royl Anjer, která způsobila chronické oslabení obranných flotil a vedla k hrozivým ztrátám v bojích s cizáky. Před měsícem jste mi v přítomnosti samotného císaře Augusta slíbil sto padesát milionů kreditů na podporu mé flotily. Kde že jsou ty peníze, ptám se vás?! Vévodo Paolo, podvedl jste samotného císaře! To je nutné považovat za velezradu!“

„Nezapomeň, že jsem ti dal lodě, Georgi,“ odpověděl mi vévoda přeskakujícím hlasem.

Znovu jsem se zasmál.

„Patnáct fregat bez posádek? Cena takové pomoci je sotva tři miliony kreditů. Kde je zbývajících sto čtyřicet sedm? Místo plnění svých slibů jste dělal pravý opak a snažil se obrat mě o soustavy, které jsem si získal! Tak pomáháte obranné flotile Sektoru?“

„Korunní princi Georgi, uvědomte si, s kým mluvíte!“ přerušil mne vévoda ostře. „Chci slyšet jasnou odpověď. Souhlasíte s mírovou dohodou podle podmínek určených Oranžovým rodem?“

„Snad jsem se už zmínil, že jsem vysílání vaší schůze nesledoval a tak nemám nejmenší tušení, co jste si za mými zády domluvili. Řekněte mi celý seznam a já vám odpovím.“

Vévoda se podíval na někoho mimo obraz, povzdychl si a pak začal číst:

„První podmínka: návrat soustav Tivalle a Sigur jedincům určeným Oranžovým rodem. Druhá podmínka: návrat ilegálně zabraných lodí Perese ton Mesfelle. Třetí podmínka: kompenzace Perese ton Mesfelle za vynucenou rezignaci. Čtvrtá podmínka: návrat systému warpových majáků do původního funkčního stavu. Pátá podmínka: převést velení flotily na určeného velitele, dokud soudní dvory Oranžového rodu neposoudí rozsah vašich nelegálních aktivit. Sedmá podmínka: lodě Isejeků se okamžitě vrátí na území Roje. Osmá podmínka: oficiální rezignace na postavení, ačkoli rada na této podmínce nebude trvat, pokud budou neprodleně splněny všechny předchozí. Georgi, nabízíme ti více než férové podmínky. Zůstane ti titul a bohatá soustava Unatari. A pokud soud rozhodne ve tvůj prospěch, vrátí se ti i velení nad flotilou.“

V hale nastalo ticho. Nikdo ani nedutal, všichni čekali na mé rozhodnutí. Nedokázal jsem to pochopit. Oni si opravdu mysleli, že bych s tak idiotskými podmínkami souhlasil?

„To si snad děláte legraci? Možná bych se měl taky oholit, obléct se do striptérských šatiček a zatancovat vám na odpalovací rampě? Ne? Takže, věnujte mi prosím všichni pozornost. Mám právo, potvrzené samotným císařem Augustem, provést jakékoli kroky, abych během jednoho sta dní zajistil mírový stav s Oranžovým rodem. Pro ty pitomější mezi vámi opakuji, jakékoli kroky. Pokud míru nedosáhnu jinak než atomovým bombardováním hlavní planety Oranžového rodu, nebo přesídlením půlky populace Ulie do pracovních lágrů na radioaktivní Sss, udělám to a mé jednání bude legální. Doufám, že tak radikální kroky nebudou nezbytné, ale uvědomte si, že takovou možnost mám.“

V hale to zašumělo. Zjevně na ně mé prohlášení udělalo dojem. Pokračoval jsem: „Budu mluvit přímo k představitelům Sektorů osm a devět. Vy už jste asi zapomněli, co je to Roj, že? Vzpomeňte si, proč jsou Sivala, Forepost-4, Aiwe, Forepost-12, Forepost-13 a Vorta neobyvatelné. Už si vzpomínáte? Měli byste vědět, že mi Roj poskytl pět miliard Alfa Isejeků, výsadkářů, kteří poslechnou každý můj rozkaz a jsou připraveni pustit se do boje kdekoli, kam ukážu prstem. Touží po boji. Jsou hladoví a chtějí se dobře najíst. Isejekové považují lidské maso za vysoce kalorickou potravinovou dávku a s radostí by se vydali nasvačit na nějakou lidskou planetu. Během dne či dvou mohu vyslat na vaše planety výsadkové moduly plné hladových kudlanů. Jen díky mojí zdrženlivosti nejsou vaše planety zdevastovány. A vy se mne opovažujete provokovat takovými nesmyslnými podmínkami? To snad nemyslíte vážně.“

Hučení v hale narostlo na ohlušující úroveň. Pozvedl jsem ruku a vyzval je k tichu.

„Ještě jsem neskončil. Promluvme si o cizácích. O té agresivní mocné rase, která je technologicky dál než lidstvo. Flotila Sektoru osm je nejbojeschopnější jednotkou v Říši a podle všeho jediná, která je schopná odrážet cizácké útoky. Nejsem si jistý, kterou částí svých těl jste přemýšleli, když jste jednohlasně schválili vévodův pitomý návrh, aby se má flotila rozdělila nebo předala nějakému jeho kamarádovi, který na vlastní oči cizáka ještě neviděl. Kdyby mí vojáci nezastavili invazi ve Vortě nebo v Hnelle, tak už by lidstvo možná přišlo o Li, Tesse, Unatari, Himoru, Fastel, možná dokonce i hlavní planetu Oranžového rodu. Nezapomeňte, kdo zachránil obyvatele těchto soustav. Vojákům, co za vás položili své životy, byste měli být vděční.“

„A na závěr vám předložím své podmínky k uzavření míru. Budu vám je předkládat jednu za druhou, kdo si je nestačí zapsat, může z toho vinit jen svou vlastní neschopnost. Ne, nechci rezignaci vévody Paola royl Anjer, ačkoli jsem ho nachytal při krádeži a jasně jsem všem ukázal, jak ztrácí pojem o realitě. Stejně tak jsem nevyžadoval rezignaci jeho syna. Peres chtěl opustit politiku sám o sobě, nikdo ho k tomu nenutil. Chci něco naprosto jiného: podporu flotily, která brání vás a vaše rodiny. Obyvatelé Sektoru sedm, velitel Marat ton Mesfelle zoufale potřebuje vaši pomoc! Jeho flotila je po porážce v soustavě Nayal v mimořádně obtížné situaci. Musel jsem Maratovi poskytnout peníze z vlastní kapsy, aby si mohl koupit alespoň nějaké lodě, jelikož vévoda Paolo zjevně zapomněl, kdo vlastně brání Oranžový rod před zkázou. Obyvatelé Sektoru devět, máte skvělou talentovanou válečnici Světlanu ton Mesfelle, kterou už Paolo také dlouho okrádá, když daně vybrané na provoz její flotily strká do vlastní kapsy. Představitelé Sektoru osm, ocenil bych vaši pomoc, ale v podstatě jen chci, abyste mi nebránili v dělání mé práce. Každý, kdo podporuje blokádu mé flotily, se automaticky stává mým nepřítelem a tím i nepřítelem císaře Augusta. Podle říšského zákona musí být nepřátelé císaře vyhlazeni. Máte dvacet čtyři hodin na zrušení blokády a dalších restrikcí, kterými omezujete mou flotilu. Až ten čas vyprší, zničím každého, kdo mou mírovou nabídku nepřijal. To je vše, co jsem vám chtěl říct.“

HNELLE

„Ty ses snad zbláznil, Georgi!“ Katerina mi vtrhla do kabiny okamžitě poté, co se po krátkém odpočinku dozvěděla, co jsem mezitím dělal já. „Ty máš tu drzost vyhrožovat radě představitelů Oranžového rodu! To je neslýchané!“

„Oni mi začali vyhrožovat jako první a snažili se mě dotlačit k přijetí naprosto nesmyslných podmínek!“ Ano, vymlouval jsem se, ale moje tvrdohlavost mi prostě nedovolila, abych nahlas přiznal, že má moje sestřenka pravdu.

„Ach, Georgi, Georgi… ty jsi jako malý kluk. To byla jen politická hra. Vévoda Paolo royl Anjer ti nemohl jen tak říct: tak jo, já ti všechno odpouštím, teď budeme mít mír. Po takovém prohlášení by mohl rovnou odejít do důchodu a někde na venkově pěstovat akvarijní rybičky. Pořád je hlava Oranžového rodu a ty jsi jeho poddaný, takže jakákoli dohoda musí na první pohled vypadat jako výhodná pro výše postaveného aristokrata. Vévoda udělal, co mohl, a nabídl mír za nejmírnějších možných podmínek, natolik, až to pro něj skoro vypadalo nevýhodné. Měl jsi požádat o odpuštění a zaplatit kompenzaci… Obtěžoval ses vůbec zjistit, jak velká by ta kompenzace dohromady byla? Dost možná by to bylo jen pár halířů. Symbolická stovka kreditů pro Zelený rod a pro Perese. Dvě sporné soustavy. Pro obě jsi určil jako vládce stejnou osobu, nejspíš bys to dokázal nějak domluvit. Flotilu by ti vrátili a lodě Roje by odletěly za hranice Říše… a okamžitě by se mohly vrátit. Stačilo by ti, abys vrátil pár Peresových lodí a mohli jsme mít mír. Ale co jsi udělal ty?! Obvinil jsi vévodu ze zlodějny, vyhrožoval Oranžovému rodu isejskou invazí a zničení jejich hlavní planety, představitele rady jsi označil za idioty. A pak jsi to korunoval tím svým ultimátem. Tomu šílenství říkáš mírová nabídka?!“

Zasmál jsem se.

„Musím je rozdrtit ocelovým podpatkem své železné boty a nakrmit Isejeky každým, kdo by pochyboval o mé humánní povaze a upřímné touze po míru!“ zadeklamoval jsem ironicky, ale Katerina to jako vtip nepochopila. Jen znechuceně zavrtěla hlavou a začala přemýšlet, jak se z té mely dostaneme. Oba jsme chvíli mlčky seděli, až jsem nakonec vstal a vytáhl z baru láhev vína a dvě skleničky.

„Neboj, sestřenko, na něco přijdeme. Říšské vojenské frakci se mé prohlášení líbilo. Hned poté se mi vztah s nimi zlepšil o dva body. A co se týče těch finančníků a umělců, abych to řekl naprosto upřímně a jako prachsprostý kmán… seru na ně. Oni žádné válečné lodě nemají. Jen tak mimochodem, šéf umělecké frakce se mi už omluvil za chování svých představitelů na konferenci a vrátil vztah s frakcí na předchozí úroveň.“

Před očima mi vyskočilo další informační okénko. S úšklebkem jsem přečetl text zprávy nahlas: „Parlament soustavy Rea hlasoval pro neutralitu v interním konfliktu v Oranžovém rodu a odvolává své lodě z flotily vévody Paola royl Anjer. Během pěti hodin se šest soustav Oranžového rodu rozhodlo, že se konfliktu účastnit nebude. Uvidíme, kolik spojenců bude vévodovi zůstávat, až uplyne zbývajících devatenáct hodin.“

„V každém případě jich bude víc než na naší straně. Prozatím pro tebe hlasovali akorát zástupci Tially a Unatari. Jejich obyvatelstvo dohromady, to není ani devět milionů lidí. Náš protivník má nezvratnou podporu hlavní planety Oranžového rodu, Ulie, Nessi a spousty dalších soustav Sektoru sedm. Můj hrubý odhad mi říká, že to je sedmdesát miliard lidí.“

„To je ale jen proto, že se Sektor sedm v jedné věci plete. Myslí si, že se na ně moje lodě nedostanou. Ujišťuji tě, Katerino, že za měsíc to bude úplně jinak. Prozatím mě ale Sektory sedm a devět moc nezajímají. Mnohem důležitější je, jak se zachová Tesse, tím spíš, že Roben ještě pořád nevydal prohlášení… a cítím jistou nervozitu ohledně lodí, které přiletěly na maják Hnelle společně s císařovým poslem.“

Katerina se zamračila a odložila sklenku s vínem, aniž by ho ochutnala.

„Takže očekáváš, že za čtyřicet minut vypukne bitva, a otevřel sis k tomu lahev vína?“

„Houby bitva. K majáku skočilo jen pár lidí, nemají šanci nadělat větší potíže. Ale máš pravdu, sestřenko, tohle není dobrá doba na víno. Odnesu to Astře. Princezna se zamkla v mé kajutě a už několik hodin si tam něco maluje, vynechala i oběd. Nechce mi ale ukázat, jak jí to jde.“

Astra nicméně své dílo mezitím dokončila a rozvalovala se na gauči. Vypadala unaveně, ale vyzařovala z ní spokojenost. Prsty i zástěru, kterou si na malování vzala, měla pokryté barvami, převážně černou. Vděčně ode mne přijala sklenku s vínem, upila a pak ukázala na obraz u zdi. Stále jsem neviděl, co na něm je, protože ke mně byl obrácený rubem.

„Pracovala jsem před kamerou, aby si budoucí kupec mohl v reálném čase prohlížet, jak jsem své dílo vytvořila a mohl si tak být jistý, že to není výtisk nebo počítačová grafika.“

„Můžu se podívat?“ zeptal jsem se a dočkal jsem se kladné odpovědi.

„Samozřejmě. Je to hotové. Nikdy nenechávám nikoho, kdo je mi blízký, aby viděl mé obrazy, než je dokončím. Jen by mě rozptylovali, dávali mi nevyžádané rady a pronášeli bezvýznamné komentáře.“

Obešel jsem princeznino dílo a upřel na ně zrak. Nevěděl jsem, co na to říct. Ani jsem nevěděl, na co se vlastně dívám. Přesně jak jsem odhadl podle šmouh na prstech a zástěře, použila Astra převážně černou a tmavě šedou barvu. Obraz se dal v podstatě rozdělit na dvě části. Horní byla plná velkých tlustých temných disků a oválů, zaplňujících něco, co jsem považoval za oblohu. Spodní polovina obsahovala spoustu dalších černých šmouh, tmavých skvrn a výrazný žlutý bod v modrém kruhu.

„Nazvala jsem to Poslední den Veyerde,“ řekla mi dívka pyšně. Postavila se vedle mě a obdivovala své dílo.

„Přiznávám, že nejsem žádný expert přes abstraktní umění, ale tenhle kousek dopadl výborně. Lebka tříokého jednorožce.“

„To není lebka,“ namítla uraženě. „Copak nevidíte, že je to oblak kouře z hořícího paláce?! I když… no ano, trochu to tak vypadá. Tak to může být tříoká lebka. Kouř z paláce bude tohle.“

Chvíli jsem si mlčelivě prohlížel „mistrovské dílo“ své favoritky, a pak jsem aspirující umělkyni řekl: „Astro, vybral jsem si, jaké tetování si pořídím na rameno místo toho veselého oslíka. Tu tříokou lebku! Těžko bych vymýšlel něco, co by mohlo nahánět pozorovatelům větší hrůzu.“

„Vaše výsosti, mám takovou radost, že se vám to líbí!“ rozplývala se princezna nadšením. „Výborně! Nakreslím vám na rameno tu lebku a tady tyto víry. Přiznám se, že už si ani nepamatuji, co měly znamenat.“

Představil jsem si reakci pana G.I. a měl jsem co dělat, abych nezačal radostí hýkat jako ten blbý osel. Rychle jsem se místo toho zeptal: „A ta žlutá hvězda v modrém kruhu? To je co?“

„Vy to nepoznáte? To je koruna království Veyerde, skrytá u Malého vodopádu. Už jsem obraz dala do dvaceti čtyřhodinové aukce. Možná jsem zadala zbytečně nízkou vyvolávací cenu. Co myslíte, můj princi? Je deset milionů málo?“

„Proč? Mě to přijde jako dost vysoká částka,“ prohlásil jsem a měl jsem co dělat, aby se mi do hlasu nedostal posměch, který jsem při tom pociťoval.

„Jenže cena šla nahoru tak rychle a já začínám mít pocit, že jsem hodnotu svého díla podcenila…“

I když jsem měl pochybnosti, jestli dělám dobře, otevřel jsem si informační okno a přečetl si popisek.

„Poslední den Veyerde“, obraz namalovaný na palubě vlajkové lodě flotily Sektoru osm dne, kdy cizáci zničili království Veyerde (videozáznam procesu tvorby díla je přiložen – z okna kajuty je možné vidět fragmenty rozdrcených nepřátelských lodí).

Umělkyně: princezna Astra royl Kant ton Veyerde, poslední princezna království Veyerde a nejbližší společnice korunního prince George royl Inoky ton Mesfelle, velitele flotily Sektoru osm.

Vyvolávací cena: 10 milionů kreditů

Aktuální cena: 28,3 milionů kreditů (11. příhoz)

Doba zbývající do konce aukce: 22 hodin 38 minut

Přímo před očima mi cena mistrovského díla vyskočila na třicet milionů, které byl ochotný zaplatit nějaký sběratel ze Sektoru osm. Pomalu jsem si povzdychl a odešel jsem z kajuty. Měla pravdu, holka. O umění jsem fakt nic nevěděl.

„Připravit za třicet sekund! Připomínám celé flotile, v žádném případě nezačněte střílet jako první! Přilétá k nám císařův posel, s laboratorními loděmi, které budou studovat cizácký bitevník. Ale doprovází je nějaké neidentifikovatelné lodě. Než budeme střílet, musíme vědět, kdo je kdo. Pozor! Tři, dva, jedna! Jdeme je pozdravit!“

Do soustavy vstoupila dlouhá linie lodí táhnoucí se na dvě stovky mil. Mí důstojníci okamžitě začali podávat hlášení.

„Větší množství cílů! Vzdálenost k nejbližšímu: padesát mil. Devadesát tři jednotek. Všechny lodě správně odpovídají na dotaz identifikačního systému. Bitevní loď třídy Monarcha. Je to flotila z Tesse. Lodě z Ulie, další z Nessi a nebojové lodě z říšského jádra. Identifikace podle radarové signatury…“

„Příchozí hovor z bitevní lodě na zašifrovaném kanálu! Admirál Nill ton Amsted si přeje mluvit s korunním princem.“

Udělil jsem svolení k přijetí hovoru a na obrazovce přede mnou se objevil rusovlasý admirál Nill ton Amsted v obřadní uniformě Oranžového rodu. Admirál se narovnal a přednesl zjevně připravený proslov: „Korunní princi Georgi royl Inoky ton Mesfelle! Jako velitel jedné z flotil Oranžového rodu tímto oficiálně prohlašuji, že mám tu čest zaútočit na vás! Ale než začneme pálit, s ohledem na to, že je situace naprosto beznadějná, kapituluji se všemi svými jednotkami a vydávám se vám na milost.“

Vyměnili jsme si zmatené pohledy s admirálem Kirem Sabutem. Admirál jen překvapeně krčil rameny.

„A co má celý tenhle bordel znamenat?“ zeptal jsem se uštěpačně.

Admirál Nill se zatvářil poněkud rozpačitě a odpověděl už normálním tónem: „No, měli jsme s chlapama takovou debatu a dospěli jsme k názoru, že tohle je jediný legální způsob, jak se přidat na vaši stranu, princi Georgi. Říkali jsme si, že by nebylo dobré splnit rozkazy dočasného vicekrále Tesse a převést loďstvo Tesse do sjednocené flotily Oranžového rodu. Věděli jsme, že vaše výsost vyhlásila Hnelle za uzavřené území, a tak jsme to úmyslně porušili, abyste mohl všechny lodě jako právoplatný vládce soustavy Hnelle zkonfiskovat. Mám s sebou jen dobrovolníky. Nikoho jsem nenutil, aby se k vám přidal.“

„Admirál Nill má pravdu,“ vmísil se do hovoru Kiro Sabuto. „Kapitáni loďstva Tesse nemají právo rozhodnout se, na čí straně budou bojovat v interním sporu Oranžového rodu. Proto na vás tihle blázni zaútočili, protože přesně to jim kázala čest. A není jejich vinou, že se ukázalo, jak nedostatečné síly měli. Proto učinil admirál Nill ton Amsted těžké rozhodnutí, ale aby zachránil životy svých lodníků, musel kapitulovat. Abychom zajistili, že vše přesně naplňuje literu zákona, měli bychom na všechny lodě Tesse odeslat své výsadkáře, abychom nad nimi formálně převzali plnou kontrolu.“

„Děkuji vám za pochopení, admirále!“ usmál se Nill ton Amsted a ukončil hovor.

Přikázal jsem, aby se těžký křižník Císař August připravil na další přísahu nových důstojníků flotily, pak jsem zavolal Katerině ton Mesfelle a vysvětlil jí, jaký má úkol:

„Sestřenko, potřebuju další zpravodajství z Hnelle. Tentokrát o tom, jak se flotila vévody Paola royl Anjera znovu pokusila proniknout na mé uzavřené území, ale jako vždy se jí postavili ničitelé Cizáků a rozdrtili ji. Nikdo se nesmí dozvědět, že ti kapitáni přešli dobrovolně na naši stranu. Nechceme své nové spojence předčasně prozradit. Místo toho řekni, že se zkušený admirál Nill ton Amsted pokusil splnit nepromyšlený, dokonce zločinný rozkaz hlavy Oranžového rodu, ale dostal se do bezvýchodné situace. Musel si vybrat mezi totální zkázou nebo kapitulací a převodem svých zbývajících lodí pod flotilu Sektoru osm. A samozřejmě je nutné odvysílat přísahu nových důstojníků z Císaře Augusta.“

„Ale to je dobrý nápad, Georgi! Dám do toho všechno!“ řekla sestřenka a oči se jí rozzářily. „Ale bylo by dobré mít na konci zpravodajství krátký proslov o tom, jakou hloupost Oranžový rod dělá, když se s tvou flotilou snaží bojovat, přihodit pár argumentů a vysvětlit proč. Hlavně se ale pokus vyhnout dalším hrozbám a ultimátům.“

Katerina se pustila do psaní titulků pro relaci a také vyslala techniky na Císaře Augusta, aby nainstalovali kamery, připravili scénu a světla pro ceremonii. Nicole Savoia mne mezitím požádala, abych se podíval na taktickou obrazovku.

„Můj princi, mezi těmi novými loděmi není ani jedna mobilní laboratoř. Místo toho mají čtyři těžké remorkéry, které už míří k zajaté cizácké bitevní lodi. Máme je zastavit?“

„Samozřejmě, že je máte zastavit. Co je to za hloupou otázku? Nejdřív se musíme ujistit, že ty remorkéry mají opravdu svolení odtáhnout tak cennou kořist. Pošlete na ně stovku fregat. Pusťte na ně sítě a disruptory a předveďte jim pořádný kolotoč. Až se ozve kapitán Mwaur Zen-Bey a potvrdí nám to, teprve pak odvolejte fregaty a pozvěte jejich kapitány na ceremoniální přísahu.“

Už jsem se otočil a chystal se odejít, ale poručice se mnou ještě neskončila.

„Je tady ještě jedna zvláštnost,“ ukázala mi značku na taktické obrazovce. „Tento Warhawk nepatří ani do flotily Tesse ani žádnému jinému aristokratovi Oranžového rodu.“

„Opravdu? Jak je to možné?“ zeptal jsem se. „Čí je to tedy loď?“

„To je má fregata!“ oznámila mi Bionica nečekaně. Z nějakého důvodu se zatvářila rozpačitě a sklopila oči. „Koupila jsem tu fregatu za své vlastní peníze pro flotilu Sektoru osm. Je to můj dar korunnímu princi. Ta loď má jednu zvláštnost: její posádku tvoří androidi, s výjimkou dvou dělostřelců, které není možné nahradit.“

Mezi štábními důstojníky kvůli tomu došlo k nečekané hádce, která pomalu narůstala a stávala se hlasitější a hlasitější. Nebylo mi jasné, proč jsou tak naštvaní, dokud za mnou nepřišel kapitán Oorast Pohl a rozhodně neprohlásil: „Můj princi, android nemůže být kapitán bitevní lodě, bez ohledu na to, jak pokročilý model to je! Všechny řády flotily to zamítají! U ostatních pozic… dokázal bych si představit, že by to snad šlo, i když s tím budou potíže. Ale kapitán hvězdné lodě musí být v každém případě absolvent vesmírné vojenské akademie. Bojový důstojník musí stát příkladem milionům malých děcek. Kapitán je pravá elita, jinak to nejde! Není možné postavit na takovou pozici nějakou hromadu šrotu čerstvě z továrny! Říšská vojenská frakce něco takového v žádném případě nepřijme. Můj princi, radím vám, abyste tento dar za žádnou cenu nepřijímal!“

Bionica se odhodlaně postavila, přistoupila ke kapitánovi a řekla mu: „Ačkoli nejsem členkou vojenské frakce, jako nositelka říšského vojenského řádu se vás chci na něco zeptat, kapitáne. Ve flotile korunního prince George je spousta lodí, kterým velí Chameleoni nebo členové jedné ze tří isejských ras. Ti také nedokončili vojenskou akademii, také ve vašich očích nemohou být pravými důstojníky a vzory pro lidské děti. Proč vám nevadí tohle? V čem jsou androidi horší než jiné bytosti?“

„To je úplně jiná záležitost…“ zarazil se Oorast Pohl a snažil se najít odpověď na otázku mé robotické překladatelky. „Ano, jsou z jiných ras, ale všechno jsou to živé bytosti. Myslí, jejich selhání je mohou zklamat, na své úspěchy jsou pyšní…“

Kapitán dál předkládal své slabé argumenty a podle toho, jak se Bionica mračila a budila dojem, že se zhluboka nadechuje, aby mu od plic odpověděla, jsem dospěl k názoru, že tahle hádka by mohla vést k nenapravitelnému rozkolu. A tak jsem rychle zasáhl:

„Mí drazí důstojníci, chápu, co vám vadí. Bionico, pojď se mnou, musíme si promluvit.“

Doprovázen dvěma mlčenlivými Alfa Isejeky jsem s Bionicou vyšel na chodbu. Ukázal jsem jí na volná křesla u pozorovací platformy, ze které se daly sledovat technici na nižší palubě křižníku. Posadil jsem se a s uspokojením jsem si všiml, že se mi poslední dobou přeci jen v důsledku každodenního posilování zmenšilo břicho.

Bionica v krátkých smetanových šatech si sedla naproti mně a dala si nohu přes nohu. Nepřítomně jsem se zadíval na její hezky tvarované a atraktivní nohy, ale rychle jsem tyhle nevhodné myšlenky zahnal. Místo toho jsem se soustředil na nadcházející vážnou a nejspíš důležitou konverzaci.

„Bionico, všiml jsem si, že se v poslední době tvé chování mění. Vysvětli mi, co se s tebou děje.“

„Chcete upřímnou odpověď, můj princi?“ odpověděla mi podivnou otázkou.

„Jsi vůbec schopná lhát svému pánovi?“ zeptal jsem se překvapeně, jelikož jsem předpokládal, že androidi něco takového nemohou.

„Nemůžu lhát, to ne. Ale je pro mě snadné vynechat nějakou informaci nebo před vámi nějaký fakt zatajit, zvlášť když si nemůžu být stoprocentně jistá pravdivostí té informace. Pokud budu dostatečně manipulovat okolnostmi otázky, mohu vám jako pravdu říct skoro cokoli, i navzájem se popírající věci. To by se asi dalo nazvat lhaním. Potřebuji vědět, co je pro vás v tomto případě důležitější. Naprostá pravda, nebo lidskost?“

Opravdu mne překvapila! Abych získal trochu času, natáhl jsem ruku k automatu vedle křesla a vybral si krabičku džusu. Bylo to nějaké hrozné svinstvo, zjevně umělina, ale nezahodil jsem to. Opravdu jsem potřeboval nějakou záminku, abych si mohl urovnat myšlenky. Nakonec jsem své robotce odpověděl: „Strávil jsem spoustu času snahou donutit tě, aby ses chovala co nejlidštěji. Bylo by hloupé to teď celé zvrátit. Takže… Chci takovou odpověď, jakou by mi dal v dané situaci živý člověk.“

Bionica se usmála, jako by ji má volba potěšila. A pak se jí nejprve ve tváři a pak i v hlase objevil smutek: „Můj princi, mám pocit, že už mě nemáte rád. Naučila jsem se číst lidskou řeč těla, vím, že jsem se vám líbila od první chvíle mého kontraktu. Vyhledával jste mou společnost a byla vám příjemná. Teď je vše jinak. Našel jste si za mě náhradu prakticky ve všech ohledech. Zbývá mi jen splnit pár rozkazů denně, odeslat zprávu, zaplatit účet… a samozřejmě překládat během boje, což je ale vždy jen krátká chvíle, ke které nedochází moc často. Už mě nepotřebujete! Ani vás netěší, když vám přinesu ranní kávu. I to jsem z vaší řeči těla pochopila. Snažím se, jak jen mohu, objednávám si ty nejhezčí šaty a doplňky. Každý den měním účesy a šperky, ale vy jste si mé snahy ani nevšiml!“

Sklopil jsem oči. Všiml jsem si kaleidoskopu pestrobarevných šatů na své překladatelce, ale jen koutkem oka a nepřikládal jsem tomu žádnou důležitost. Co mi bylo po tom, za co utrácel můj robot hromady svých peněz? A ona to byla snaha použít drahé oblečení na přilákání mé pozornosti…

Bionica pokračovala: „Vy se zajímáte jen o jedno, princi Georgi, a to jsou válečné lodě. Proto jsem utratila všechny své peníze za dobrou moderní fregatu pro vaši flotilu. Je na vás, jestli můj dar přijmete, nebo ne. V každém případě je to upřímně míněný dar a nebudu se zlobit, i když se ho rozhodnete nepřijmout. To ale neznamená, že jsem necitlivý kus plechu, neschopný stydět se za své omyly, jak tvrdí kapitán Oorast Pohl. Není to pravda. Přemýšlím o svých chybách, dokážu se kvůli nim naštvat! Obzvláště jedna nedávná chyba mě opravdu trápí. Před bitvou s flotilou korunního prince Perese royl Anjer jste mě poslal do své kajuty, ale já vás odmítla a poradila vám, ať tam raději pozvete Astru. Byl to klíčový okamžik a já jsem se rozhodla špatně. A teď mě roztomilá princeznička vykopla z vašeho života. Tisíckrát jsem si ten okamžik v hlavě přehrávala a pokaždé v duchu řvu vztekem, jak hloupá jsem byla. Kdybych mohla, okamžitě se vrátím a změním to! Od téhle chvíle už mne nemáte rád!“

V očích umělé krásky se objevily naprosto autentické slzy. Sklopila hlavu a otřela si oči dlaní, jakoby jí její automatické funkce uváděly do rozpaků. Zvážil jsem její zpověď, poplácal křeslo vedle sebe a požádal ji, ať si sedne vedle mne. Nic nenamítala a přisedla si blíž, ale stále odvracela oči plné slz. Objal jsem ji kolem pasu a řekl jí káravě: „Blondýna je blondýna, bez ohledu na to, jaké je století a z čeho je její tělo. Zamysli se. Jak bych tě mohl nemít rád, když jsem si z miliard možností vybral zrovna tebe, protože tvůj vzhled a charakter přesně odpovídaly mým chutím? Přiznám se, že když s tebou mluvím, zapomínám, že nejsi z masa a kostí jako normální lidé. Vidím v tobě hrozně hezkou holku, která, jak se ukazuje, je taky žárlivá. Bionico, slibuji ti, že tě v žádném případě nevyženu. Kdo ví… třeba ty naše společné chvíle v podvodní jeskyni nebudou poslední příležitost, kdy budeš moci použít rozšířené funkce svého modelu. Co se týče tvé údajné zbytečnosti, přestaň se starat. Mám na krku obrovskou hromadu věcí, které pro mne nikdo jiný lépe nevyřeší. Ale musíš se zklidnit. A nechat mě, abych dělal, co umím, abych získal to, co chci, alespoň pro sebe osobně.“

Obrátila ke mně tvář stále vlhkou od slz. Ale v jejím tónu najednou nebyla žádná stopa předchozího smutku: „Jsem vám velmi vděčná, korunní princi Georgi, za vaši vřelost a milá slova. A jsem opravdu ráda, že ve mně vidíte něco víc, než jen hezkou figurku, která zná jazyk Roje a může vám ráno přinést kávu. Jsem připravena plnit své povinnosti a nové úkoly.“

Po krátké odmlce jsem se jí odhodlal na něco zeptat: „Bionico, už dávno jsem si všiml, že máš osobnost, která se naprosto vyhýbá konfliktům. Když dojde ke sporu, jsi vždy první, kdo ustoupí. Jasně si pamatuji, jak jsi stála celou noc na chodbě, místo aby sis na kapitánovi vynutila kajutu. Proto mne tvé dnešní chování překvapilo a trochu vystrašilo. Neodpovídá to tvému charakteru. Chápej, tvůj dar mne ve skutečnosti hrozně potěšil, stejně jako dárek, který jsi mi dala kdysi v té jeskyni. Ale prosím, ať se nedopustíme stejných chyb, příště musíme dopředu projednat vše, na co by mohla mít společnost problematické názory. Teď mi vysvětli svou tvrdohlavost: to, že musí být kapitánem fregaty android, to pro tebe přece nemůže znamenat tolik, že? Nejde přece o nějaký princip? Proč chceš provokovat říšské vojáky?“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Za smrtí.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.