Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Hana a Jiří Rakušanovi

Aura, čakry a sebeléčení
Rady a zkušenosti z terapeutické praxe

Obálka, sazba a grafická úprava: Jakub Sýkora
Formát ePub: Štěpán Böhm
Jazyková redakce: Hana Kučerová
Odpovědná redaktorka: Lenka Kubelová

Počet stran: 144
První vydání, Praha 2018

Vydala GRADA Publishing, a.s.
pod značkou Alferia
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 6884. publikaci

Vytiskly: THB, a.s.

© GRADA Publishing, a.s., 2018

ISBN 978-80-247-2953-4 (ePub)
ISBN 978-80-247-3050-9 (pdf)
ISBN 978-80-271-0750-6 (print)

Úvod

Proč jsme každý jiný? Proč někomu jde něco, co jinému ne? Jak se dá rozpoznat, k čemu jsme předurčeni, co nám půjde dobře a s čím budeme mít potíž?

Možná vás také někdy napadla otázka, čím to je, že někteří lidé jsou tak praktičtí, logičtí, snadno realizují krok za krokem svoje projekty, a to dokonce viditelně, hmatatelně, jejich rozhodnutí jsou přímá a konkrétní, a jiní, i kdyby se snažili sebevíc, praktičtí prostě nejsou a nebudou. Nebo naopak. Někteří lidé jsou jemní, citliví, umělečtí, malují obrazy, skládají hudbu, fotí jedinečné okamžiky, s lehkostí vnímají krásu kolem sebe a pracují s ní, což jiným nejde.

Popravdě nám podnět k tomuto zkoumání daly osobní rozdíly mezi námi: partnery a spoluautory této knihy. Oba milujeme hudbu, seznámili jsme se jako profesionální zpěváci. Ale naše dnes již téměř třicetileté soužití postupně odkrývalo odlišnosti. Zpočátku jsme je neviděli, pak přehlíželi, až se staly předmětem nespokojenosti, napětí, časem menších či větších neshod. Náš vztah jsme ale nevzdali a hledali příčiny i způsoby odstranění našich nespokojeností. Prošli jsme různými semináři, kurzy, pracovali na sobě pomocí různých systémů a technik. Něco se zlepšilo, něco zůstalo.

Největší vnitřní otřes jsme zažili, když jsme si nechali změřit svoji auru. Najednou to před námi na papíře leželo černé na bílém, i když v barvách, všechno jasně a srozumitelně. Nešlo nevidět! Spolu dohromady bychom tvořili jednu ideální bytost! Ale každý sám za sebe jsme tak jiní, tak moc jinak ladění, a tak neúplní. Ptali jsme se sami sebe: Co teď? Má tahle rozdílnost nějaké řešení? Můžeme se v něčem vůbec shodnout? Chvíli trvalo, než jsme se vzpamatovali a začali s informacemi z aura-reportu pracovat. Byl to běh na dlouhou trať, ale trpělivost a láska nám nikdy nechyběly. Výsledkem pak bylo pochopení i přijetí. Sama sebe i vzájemné. Ustal boj o změnu a nápravu toho druhého, nastoupil respekt a souhra.

Měření aury nám natolik pomohlo, že jsme se mu začali věnovat více. Našli jsme systém měření, který nám byl svojí nestranností a výstupem informací nejbližší. Objevili jsme zcela technický, exaktní přístroj, který na základě biologické zpětné vazby dokáže relevantně přečíst energetické hodnoty člověka a převést je do zobrazení, které se dá vytisknout na papír a je velice dobře srozumitelné. V této době s ním pracujeme již deset let. Setkáváme se s lidmi, měříme je, ptáme se, nasloucháme, vyhodnocujeme a vše propojujeme do souvislostí.

O výsledky tohoto desetiletého období se nyní v této knize s vámi chceme podělit.

A komu je tato kniha určena?

Kniha obsahuje vodítka a rozbory potřebné k tomu, jak poznat a uvědomit si své ladění, případné nerovnováhy, stejně jako návody, rady a tipy, jak opět nastolit soulad a harmonii do života a být tak spokojeně SAMI SEBOU.

Může se tak stát každodenní pomůckou pro ty, kteří naše měření neabsolvovali, stejně jako pro námi měřené klienty.

Zveme vás tedy tímto na dobrodružnou cestu sebepoznání a sebeléčení. Nejde o to být lepší a dál, ale o cestu k sobě samým, ke svojí přirozenosti. Ta cesta může být někdy bolestná a někdy zase radostná. Ale tak to je, to je život. Přešlapováním na místě a obviňováním druhých se ještě nic nezměnilo.

Pravá a jediná změna je pouze na nás. Jde o změnu postoje k sobě samým.

Kéž se stane tato kniha pomocníkem k objevení vašeho pravého Já.

1.
Aura

I.
Základní barva aury

Každý jsme jedinečný

Všichni jsme vnitřně prostoupeni energiemi. Jsou to jak energie mechanické, materiální – tedy například proudění krve, svalové reakce, tlukot srdce, dech, jednoduše vše, co souvisí s naším materiálním životem, tak i energie nemateriální, nehmotné – kupříkladu energie myšlenek, nervových vzruchů, vzájemné interakce buněk a reakcí na podněty – pocitů a emocí. Co se děje uvnitř, vyzařuje navenek. Nelze jinak. Ano, je možné to lépe nebo hůře maskovat, ale podstata je stejná. Co je uvnitř v každém z nás, prosakuje – vyzařuje z nás do okolí.

Všichni, bez výjimky, máme od narození schopnost tyto jemné energie vnímat, cítit, ale i vidět. Vlivem výchovy a materiálního pojetí života však tuto schopnost většinou pomalu ztrácíme. Prakticky ji ale nikdy neztratíme. Nemůžeme. Je naší přirozeností. Jenom s ní ztratíme kontakt, vytěsníme ji. Do dospělosti si schopnost vidět jemné energie stromů, květin, kamenů, ale i lidí, tedy jejich auru, uchová jenom velmi malé procento lidí. Pro většinu z nás jsou pak tyto subtilní jemnohmotné energie neviditelné. Ti, kteří si uchovali schopnosti vnímat jemné nehmotné částice, vnímají tyto vibrace jako barvu.

Která barva aury je nejlepší?

Barev se v lidské auře nalézá více. Každý máme ve svém středu jedné barvy nejvíce. Jedná se o barvu převládající – dominantní. Tu můžeme nazvat základní barvou lidské aury. Ukazuje skutečnou, nejhlubší, prazákladní – prvotní – podstatu energie každého člověka, vyjadřující jeho osobnost. Odrážejí se v ní jeho fyzické i psychické vlastnosti, potenciál a předpoklady k vykonávání nejrůznějších činností.

Z našich zkušeností se ukazuje, že základní barva aury je u každého člověka od narození neměnná. Narodíme se s ní a je naším potenciálem pro současný život. Není účelem svou základní barvu měnit, tedy být jiný, lepší, ale svůj energetický potenciál přijmout, a tak „dary“, které jsme si do života přinesli, využít naplno.

Pro názornost si to můžeme představit třeba tak, že když duše – vědomí – jde na Zem do fyzického těla, bere si s sebou do pomyslného batohu nástroje, které na nový život potřebuje. Mohou to být nástroje na zpracování karmických úkolů, tedy toho, co duše v minulých vtěleních nezvládla, stejně jako nástroje na úkoly nové. Obdobně jako si duše nejspíš volí prostředí, do kterého se inkarnuje, tedy místo, rodinu, osudová setkání, zvolí si i zkušenosti, které chce prožít, a bere si na tyto zkušenosti vhodnou energii – vibraci, aby dané úkoly mohla zrealizovat. Tedy zvolí si vhodnou fyzickou a psychickou konstituci a k ní i potřebnou energii, se kterou dané úkoly zvládne.

Pro mnoho lidí je z různých důvodů nepřijatelné být jednoduše takoví, jací se narodili. Snaží se pak být jiní, než je doopravdy jejich přirozenost. Usilují o větší a větší vzdělání, sbírají další a další vědomosti, snaží se být výkonnější, úspěšnější, lepší. Můžeme to vnímat jako úsilí EGA – být víc, dál, lépe. Často k tomuto jednání bývají motivováni nebo někdy donuceni již v mládí svým okolím, především rodiči. Tak jak jsou, jsou nějak nedostateční, a proto na sobě musejí hodně a usilovně pracovat, aby NĚČÍM a NĚKÝM NĚKDY byli. Hlavně nesmějí zůstat takoví, jací se narodili. To je pro některé rodiče nepřípustné, a tak všemožně nutí svoje potomky k tomu, aby byli lepší, zkrátka jiní než ve skutečnosti jsou. „Uč se, ať nemusíš dřít jako já“ nebo „Tebe je na kadeřnici škoda, dobře se učíš, tak musíš mít alespoň maturitu!“ Obvykle více než blaho dětí leží rodičům na srdci jejich promarněné ambice a takto je do svých dětí vkládají. Nutí jim své představy o životě. Skrytě s nimi manipulují, aby je přetvořili k obrazu svému. A děti se snaží a snaží, a i když to nejde, neb jejich přirozenost třeba velí něco úplně jiného, dělají vše pro to, aby se rodičům zavděčily a získaly tak pozitivní ohodnocení, pochvalu a lásku. Je to první krok k tomu se popřít a být někým jiným než v pravé podstatě jsme.

Neznamená to samozřejmě ničemu se již v životě neučit. Nechodit do školy. Nerozvíjet své talenty. Je ale důležité, to vše dělat pro sebe, a ne kvůli tomu, co si přeje okolí.

Někdy rodiče uvěří a nakonec i podlehnou společenskému nebo náboženskému tlaku a snaží se svoje děti formovat tak, aby vyhovovaly společenským normám. Používají pak různá hesla jako „zástěrky“ za svoje jednání, například: „Myslíme to s tebou dobře. Však ty nám jednou poděkuješ.“ Apod. Jistě, v zásadě to „nemyslí špatně“, ale… Možná podstata tohoto formování tkví ve strachu být sami sebou a v nerespektování vlastní přirozenosti, stejně jako přirozenosti jejich dětí.

Některé děti byly zase od malička sráženy, ponižovány, že na to či ono prostě nemají schopnosti a že bude nejlepší, když to vzdají rovnou a zařadí se do společností stanoveného normálu. I u těchto lidí tak dochází k potlačování pravého Já.

A někteří lidé se zase snaží svoje talenty zakrýt nebo zkrátka neprojevit, aby náhodou nevynikli. Zdá se to paradoxní a nemožné, ale mnohdy mají zkušenost z mládí, kdy se jim slabší spolužáci smáli, že jsou „šprti“ nebo jim dokonce záviděli. Nakonec se cítili osamělí, a tak raději zvolili taktiku neprojevování talentu a zařazení se mezi ostatní. Příliš nevyčnívat. Být šedou myškou v davu nebolí tolik, jako osamělost a odmítnutí ostatními.

Projevovat svou přirozenost je ale v pořádku. Není nutné nic opravovat. Dokonalí jsme se už narodili. Jsme v pořádku, tak jak jsme. Stačí to naplno žít. Vždyť i to semínko každého stromu má v sobě informaci o tom, jak bude celý dospělý strom vypadat. Tak proč by to u nás mělo být jiné? Umíte si představit semínko smrku, které by se chtělo projevit, vyklíčit, vyrůst v mohutný strom s jehličím a někdo by mu řekl, že je to špatné, a nedůstojné, a že by měl být malou listnatou jablůňkou?

Otevírá se zde jediná cesta, a to je cesta přijetí. Přijetí sebe sama v té nejhlubší podstatě. Vše už v sobě máme. Není potřeba to měnit, hledat, opravovat. Stačí to žít.

Tento vhled nám dal odpověď na to, proč je v naší společnosti tolik „hledajících“. Proč je tolik lidí, kteří ochotně chodí na nejrůznější kurzy, přednášky či semináře. Co je tam vlastně vede? Z vlastní zkušenosti i ze zkušeností našeho okolí víme, že je to právě ta touha poznat sebe sama, objevit svoji pravou podstatu. Ne to, co o nás říkali, kam nás vedli, ale kdo doopravdy v jádru jsme a jaké máme schopnosti.

Během našich setkávání se s lidmi jsme si všimli, že někteří rádi volí barvu oblečení podle své základní barvy aury. Dokonce tuto barvu v životě preferují i v interiéru svých domovů, obrazech, špercích apod. Zkrátka, je to oblíbená barva a mají-li ji nablízku, ladí s ní a souzní spolu.

Obvykle to jsou lidé, kteří se přijímají takoví, jací jsou, neusilují o to, být někým jiným, než jsou doopravdy. Nepotřebují se jaksi převlékat do něčeho, čím nejsou. Prostě se mají rádi.

Naopak někteří lidé svoji „osobní barvu“ rádi nemají – odmítají ji. Projevuje se to tak, že tuto barvu naprosto vytěsňují ze svého života, nelíbí se jim, je jim až nepříjemná. Zkrátka je to jejich neoblíbená barva. Bývají to lidé, kteří sami sebe nepřijímají. Fyzicky i psychicky se snaží být někým jiným, než ve skutečnosti jsou. Prostě se nemají rádi.

Příčinu těchto stavů lze vidět v systému přesvědčení každého jednotlivce. V tom, čemu o sobě uvěřil. Od útlého dětství od svého okolí (od rodičů počínaje, přes učitele, partnery, šéfy, ale i přátele) slýcháme, jací jsme. Ve skutečnosti to s námi nemá nic společného.

Je to obraz, který si o nás utvořili ostatní.

Svýma očima, skrze svoje filtry – systémy získaných přesvědčení a hodnot (dobrý x špatný, hodný x zlý, úctyhodný x zavrženíhodný) se na nás dívali, hodnotili nás a posuzovali.

Jen si pro příklad představte třeba vám známého člověka. Jeden o něm řekne, že je takový hodný, úžasný. S tímto názorem ale nesouhlasí druhý člověk, kterému dotyčný třeba nějak ublížil. No a třetí hodnotící osoba potom řekne, že dotyčný je absolutně… Takže jaký on vlastně je ve skutečnosti? Každý má o něm svou představu, ale to není on. Staré dobré přísloví říká, že: „Není člověk ten, by zavděčil se všem“. Každý je tedy jiný. Takže kdo vlastně jsme? Svůj autentický výtvor? Obraz někoho jiného?

V okamžiku, kdy uvěříme, že tento vnější obraz jsme my, ztrácíme kontakt sami se sebou. Nevíme, kdo jsme doopravdy, a snažíme se vyhovět okolí, zavděčit se mu a být lepší a lepší proto, abychom byli přijímáni a milováni. Abychom získali od okolí uznání – hodnotu. Vnímání naší přirozenosti se tak ztrácí. Uvěříme v odraz sebe sama v okolí. Toto vidíme i jako důvod neobjektivních výsledků nejrůznějších samohodnotících aurických dotazníků, podle kterých si každý může určit sám svou barvu aury. Zde více než skutečnost a přirozenost vyhodnocujeme naši zkreslenou představu o sobě. Vyhodnocujeme názory okolí, kterým jsme uvěřili.

Náš tip

Rozhlédněte se dobře po svém bytě, podívejte se do svého šatníku. Vidíte zde nějakou převládající barvu? Nebo naopak, je ve vašem životě nějaká barva, kterou zásadně odmítáte?

Poznáním svojí prvotní energie – základní barvy aury – může každý nastartovat vlastní proces sebepřijetí.

Co se lze dozvědět ze základní barvy aury?

Každý člověk je originál. Jeho DNA je jedinečná. Otisk jeho prstů je jedinečný. Rovněž i energie každého člověka je jedinečná a nezaměnitelná. Je to vibrace. Její hodnota je fyzikálně vyjádřena vlnovou délkou. A ta se dá vnímat na sítnici oka jako barva.

Pro názornost a zjednodušení budeme nadále k poznání spektra aury používat tyto základní barvy: červenou, oranžovou, žlutou, zelenou, modrou, indigovou, fialovou, levandulovou a bílou.

A co tyto barvy znamenají? Odrážejí typy a rysy osobnosti člověka – jeho základní názory, fyzické, emocionální a mentální chování a vzorce.

Interpretace základních barev aury

Tmavě červená:

Člověk s tmavě červenou základní barvou aury je praktický, uzemněný, aktivní, s pevnou vůlí, orientovaný na přežití, fyzicky zaměřený, pilný, výkonný, realistický, vitální. Má velkou životní sílu a energii.

Červená:

Člověk s červenou základní barvou aury je aktivní, silný, energický, vitální, soutěživý, úspěšný, sexuální, vášnivý. Jeho energie má přímou souvislost s tělem. Je fyzicky zaměřený, vzrušivý, podnikavý, má silnou vůli a často bývá vítěz.

Naše zkušenost: Červení bývají obvykle bankéři, výkonní podnikatelé, vrcholoví sportovci, realitní makléři, finanční poradci, lidé, kteří hledají úspěch v tělesné a materiální rovině. Mohou to být i uklízeči.

Oranžovo-červená:

Člověk s oranžovo-červenou základní barvou aury je na rozdíl od červených navíc ještě smělý a tvořivý.

Oranžová:

Člověk s oranžovou základní barvou aury bývá kreativní, produktivní, dobrodružný, statečný. Podstata jeho energie souvisí s emocemi. Výborně se pohybuje v obchodní sféře, má všestranné vyjadřování. Je velmi fyzický a rád si užívá. Miluje dobrodružství.

Naše zkušenost: Oranžoví bývají umělci, reklamní agenti, propagátoři, organizátoři.

Oranžovo-žlutá:

Člověk s oranžovo-žlutou základní barvou aury je analytický, kreativní, inteligentní, vědecký, zkoumavý. Je to perfekcionista. Má velký smysl pro detail. Je přemýšlivý, intelektuální s logickým a vědeckým myšlením. Je spořádaný.

Žlutá:

Člověk se žlutou základní barvou aury je hravý, veselý, nekomplikovaný. Je tvořivý. Žlutá je nejzářivější barva celého barevného spektra, je to barva Slunce. Takový člověk bývá „sluníčkový“. Je intelektuální, zábavný, zvědavý, aktivní, nenáročný, optimistický a tolerantní.

Naše zkušenost: Žlutí bývají kouči, učitelé systémových nauk (matematika, fyzika, astrologie), týmoví vedoucí.

Žluto-zelená:

Člověk se žluto-zelenou základní barvou aury je komunikativní, tvořivý a srdečný.

Tmavě zelená:

Člověk s tmavě zelenou základní barvou aury je chápavý, zaměřený na cíl, společenský, komunikativní, organizační, bystrý v úsudku, cílevědomý, materiální.

Zelená:

Člověk se zelenou základní barvou aury je společenský, přirozený, spokojený, klidný, vyvážený, komunikativní, bystrý. Je to učitel. Bývá velice hovorný, miluje lidi, zvířata a přírodu.

Naše zkušenost: Zelení bývají ochránci přírody, pracovníci v ZOO, Greenpeace, bylinkáři, milovníci zvířat, ale také učitelé přírodních věd.

Modro-zelená:

Člověk s modro-zelenou základní barvou aury je léčitel, terapeut. Bývá citlivý, vyrovnaný, tichý, soucitný.

Modrá:

Člověk s modrou základní barvou aury je dobrosrdečný, citlivý, milující, ochotný, intuitivní. Rád pomáhá ostatním. Je starostlivý, loajální, úslužný, pečující.

Naše zkušenost: Modří bývají záchranáři, pečovatelé, lidé, kteří umí naslouchat – důvěrníci, terapeuti, ale i faráři.

Indigová:

Člověk s indigovou základní barvou aury je klidný. Má hluboké city, vnitřní hodnoty. Je milující, oddaný, uzavřený, umělecký, intuitivní, citlivý, loajální, hluboce srdečný, vizuální.

Naše zkušenost: Indigoví bývají umělci, hudebníci, spisovatelé, duchovní učitelé, terapeuti, ale i vynikající podnikatelé s vyvinutou intuicí, na které staví svůj obchod.

Fialová:

Člověk s fialovou základní barvou aury je intuitivní, umělecky nadaný, magicky založený, futuristický, idealistický, smyslný. Je teoretik, zaměřený na budoucnost, jasnovidný, charizmatický a novátorský.

Naše zkušenost: Fialoví bývají vynálezci, architekti, vizionářští vůdci, producenti, soukromí nakladatelé.

Levandulová:

Člověk s tmavě levandulovou barvou aury je vizionářský, éterický snílek. Má velkou obrazotvornost, fantazii. Je to mystik. Je jemný, křehký, citlivý.

Bílá:

Člověk s bílou základní barvou aury je duchovní, transcendentální. Dosahuje vyšších dimenzí. Mívá éterické a nefyzické vlastnosti. Má obrovskou představivost. Je tichý a soustředěný na duchovno.

Naše zkušenost: Během našeho měření jsme se setkali s dvěma klienty, u kterých převažovala v auře jako základní barva bílá. Jeden byl povoláním zedník a druhý masér. Oba spojovala obrovská pokora k lidem a k sobě samým.

Skrytý potenciál barev aury

Červenou až zelenou základní barvu aury mívají obvykle lidé praktičtí, stojící nohama na zemi, racionální, logičtí a realizující.

Od zelené po bílou základní barvu aury bývají obvykle lidé jemní, snoví, umělečtí, orientovaní na představy a vize.

Lidé se základní barvou aury uprostřed barevného spektra – zelenou bývají obvykle praktičtí i snoví.

V určitou chvíli vyzve každého z nás jeho duše – vědomí – k integraci neboli propojení druhého pólu. Nastane čas nebýt jenom praktický a logický, ale i snový a umělecký. Nebýt naopak pouze jemnocitný a v představách, ale i materiální a fyzicky konající. Zkrátka jak nahoře, tak dole. Cit i síla. Logika a intuice. To je úplná harmonie – rovnováha. Stane se to třeba skrze nemoc, rozvod, propuštění z práce, úmrtí někoho blízkého. U každého je to jiné. V praxi to znamená, že i ti nejlogičtější pragmatici se začnou jakoby z ničeho nic zajímat třeba o jógu, reiki, anděly, UFO nebo tajemno. A naopak ti jemní se začnou zajímat o peníze, zázemí, jídlo, fyzické tělo, bydlení, řád a hmotu. Znamená to, že už nejsme orientovaní jenom jedním směrem, který je nám z podstaty naší prvotní energie vlastní a je pro nás přirozený, ale že v sobě propojujeme oba póly. To nám dává stabilitu, pevnost, oporu, a to v sobě samých. Tento proces propojování je velká výzva naší duše, naší nejhlubší podstaty. Kdo jej následuje, bývá v harmonii, tedy zdravý a spokojený. Kdo jej však z jakéhokoliv důvodu mine, vytěsní, zůstává necelistvý, neúplný, není v harmonii. Výzva duše se obvykle stupňuje a my to cítíme na vnitřním neklidu nebo dokonce na zdraví. Nemáme pak moc nad sebou samým, svým tělem, svými emocemi, myšlenkami – nad svým zdravím. Máme NE-MOC. Nejde před tím utéci. Ale každý a vše má svůj čas. A naše podvědomí je velmi trpělivé a shovívavé. Znovu a znovu neúnavně vytváří další příležitosti k našemu prozření, procitnutí, propojení a vůbec k harmonizaci. Neboť právě harmonie je cíl.

Důležité je propojit oba póly uvnitř sebe, protože každý jsme tu sám za sebe.

Pokud oba póly v sobě propojené ještě nemáme, přitahujeme do svého života lidi, kteří k nám zdánlivě „pasují“. Společně pak tvoříme ideální celek. Toto spojení lidí s opačným laděním lze do určité míry vnímat jako past. Vysvětlíme: například v páru to může být tak, že jeden je více laděn do jemna a pak snadno sdílí svoje vize, plány. Druhý pak může být více praktický a logický, a pak je pro něj snadné převzaté plány a vize realizovat. Je to na první pohled obraz ideální spolupráce. Ale je zde i úskalí. Tím je to, že si na takovouto dělbu kompetencí zvykneme. Pak každý sám za sebe neumíme realizovat celek. Stále se spoléháme na toho druhého. Toto byl i náš příběh. Pomohlo nám jej rozkrýt až měření aury. Jeden z nás snadno naciťoval. Druhý zase zcela přirozeně realizoval. Není na tom samozřejmě nic špatného v rámci rodiny, partnerství nebo firmy. Ale každý sám za sebe se to potřebujeme ve svých vlastních projektech také naučit, abychom se skutečně dozvěděli, kdo jsme a jaké jsou naše schopnosti.

Barvu můžeme také navíc vnímat jako jasnou a zářivou, nebo jako tmavou a zakalenou. Každý máme práh citlivosti pro rozpoznání barev, hranici pro rozdělení odstínů barev někde jinde. Každý jsme originál, a i to, jak vnímáme jednotlivé barvy, je součástí naší energie a vypovídá něco o nás. Pro někoho je barva již zářivá, jiný ji vidí zakalenou. Je to ryze individuální záležitost. Zjednodušeně se dá říci, že zářivé barvy mají energie více, jsou pozitivnější, a ty tmavší a nevýrazné pak mají energie méně, jsou méně pozitivní. To, co vidíme, tedy vypovídá o energetickém stavu našeho bytí. Zářivé barvy vyzařuje člověk radostný, odvážný, pozitivně naladěný, optimistický, veselý, důvěřivý. Ty zakalené zase produkuje člověk smutný, bojácný, závistivý, zlostný, méně pozitivní.

Každý máme schopnost svou základní barvu aury krátkodobě ovlivnit. Změny jsou podmíněny vnitřními duševními přeměnami, nebo vlivem vnějšího prostředí. Každá barva reprezentuje celou škálu významů, takže jejich kombinace a rychlost barevných změn v každé oblasti ukazuje na náš okamžitý energeticko-emoční stav. Děje se to hlavně při různých meditačních technikách, pobytech v ášramech a klášterech apod., ale i při mimořádných životních situacích. Rovněž extrémně stresové okolí má vliv na naši energii, aniž bychom to třeba tušili. Obvykle nejde o trvalou změnu. Pokud se vrátíme do svého normálního života, tam, kam jsme se inkarnovali, k rodině, do pohodového zaměstnání, vše se časem navrátí opět do normálu. Naše zkušenost je taková, že všechny změny, ať již uskutečněné pomocí nejrůznějších technik nebo jen prostým vlivem okolí, nám mohou spíš než stát se někým jiným, pomoci se naopak vrátit k sobě. Naše reakce na podněty z okolí nás jen obrací k vlastním pocitům, kdy se kolikrát prostě necítíme ve své kůži, a to je právě okamžik naší krátkodobé změny energií. Pakliže jsme tyto stavy schopni odhalit, jsme na nejlepší cestě přiblížit se víc vlastní přirozenosti.

Největším poselstvím pro nás v tomto směru je být sami sebou. Bez přikrášlování, vylepšování se kvůli okolí. Nenarodili jsme se, abychom uspokojovali představy druhých. A to ani rodičů, prarodičů, partnerů, partnerek, ani šéfů a kamarádů. Naším největším úkolem je naplnit svoje představy, touhy a přání. Následovat svoji duši, svoje vnitřní vedení. Důvěřovat si a žít podle svých nejhlubších představ.

Doporučení

Sledujte minimálně 21 dní svoje reakce na různé barvy vašeho oblečení, na barvy v interiéru, na barvy jídla. Pište si deník a zapisujte si, jak se cítíte. Snadno přijdete na to, co vás podporuje a co oslabuje.

Je základní barva aury dědičná?

Fenomén, který jsme při měření objevili, je opakování základních barev aury v ženských a mužských rodových liniích.

Jako asi mnoho objevů, stalo se to vlastně „náhodou“. Měřili jsme sebe, naše rodiče a také naše děti a přišli jsme na zajímavou věc. V mužské i v ženské linii se základní barvy aury opakují. Pak jsme se na tento jev již zaměřili při sledování dalších dětí s rodiči a téměř vždy se naše domněnka potvrdila. Vysvětlení jsme našli v systemických terapeutických nástrojích, kterými jsou rodinné konstelace. Zde je zřejmé, že pokud se dcera dívá na svoji matku jako na svůj vzor, a vidí, že takto se chovají ženy v jejím rodě, převezme tento otisk, tuto matrici, a chová se podobně. Její ladění je stejné. Obdobně je tomu i u syna, který se dívá na svého otce. Ten mu ukazuje, jak se muži v jeho rodě chovají. Syn tuto matrici otiskne, převezme vzorce jednání i ladění.

Výjimku, potvrzující pravidlo, tvoří potomci, kteří se z nějakého důvodu se svojí ženskou nebo mužskou linií nemohou spojit. Ti pak mívají obvykle jinou základní barvu aury, než má jejich otec nebo matka.

Někdy dokáží dočasně změnit základní barvu aury i lidé s vyššími vibracemi – tedy například modří nebo indigoví a fialoví. Je to proto, že snadno naciťují a dokáží se tak přizpůsobit. Často se tito lidé přizpůsobují svým partnerům/kám nebo kamarádům/kám. Když pak jsou delší chvíli odloučeni, vracejí se do svojí přirozené základní barvy aury a jsou konečně sami sebou.

Následující témata můžete zpracovávat buď sami pomocí meditace, automatického písma nebo automatické kresby, anebo pomocí některé terapie jako je regrese, holotropní dýchání, konstelace nebo EFT či kineziologie.

Témata ke zpracování

Dovoluji si přirozeně navenek vyjadřovat, kdo jsem?

Chovám se spontánně nebo hraji role, používám masky?

Vyjadřuji svým životem naplno svůj vnitřní potenciál, svoje talenty a schopnosti, nebo je skrývám, čekám na „vhodný okamžik“?

V čem jste si povahově – charakterově – podobní s otcem nebo matkou?

II.
Velikost aury

Vnitřní spokojenost se sebou a svým životem

Velikost aury je dosah energetického vyzařování každého člověka. To, co přesahuje obrysy našeho pevného těla ve formě energie, vlnění nebo chcete-li, vyzařování. Většina lidí jej nevidí, ale vnímat jej můžeme všichni. Nejspíš jste to už zažili: někdo vešel do místnosti a vy jste věděli, že je to silný a sebevědomý člověk. Anebo naopak, někoho jste potkali, tak nějak měl skleslá ramena a mluvil potichu a skoro jako by tu ani nebyl.

Velikost aury odráží naši vnitřní naplněnost. Spokojenost se svým životem, se sebou samým. Se svým tělem (barva očí nebo vlasů, velikost prsou, nadváha nebo podváha, tvar rtů, uší, křivé zuby…), se svojí prací (špatné ohodnocení, smysl práce, postavení…), se svým partnerem (nedělá to či ono, dělá to či ono, nenaplňuje naše představy, není dobrá hospodyně, není dobrý milenec…), s místem, kde žijeme (malý výhled, velký hluk, přílišná samota, sousedé…), s prezidentem (nevolil jsem jej a přeci se jím stal, volil jsem jej a on je jiný, než jsem čekal….), se psem od sousedů (celou noc štěká pod mým oknem…), s přeplněnými skříněmi, s poličkou nakřivo i se svojí minulostí. To vše a mnohem více máme v sobě buď přijaté, zpracované nebo ne. Pokud ne, tak nás to vnitřně drží v napětí a nespokojenosti. A napětí je vlastně křeč a to je blokování. A čím víc takových věcí a situací, které se nám nelíbí a my je neřešíme, přibývá, tím více jsme nespokojení a naše aura se zmenšuje a zmenšuje, blokuje a blokuje.

Příčinou zmenšení aury může být i vytěsněná bolest, stejně jako křivda či vztek a zloba.

Velikost aury je vlastně vnějším vyjádřením naší vnitřní naplněnosti, spokojenosti a radosti ze života.

Naše zkušenost ukázala, že když lidé dlouhodobě neřeší svoje problémy, odkládají je nebo „zametají pod koberec“, jejich nespokojenost se hromadí. Časem jim začnou vadit i lidé, věci či situace, které dříve milovali. Jejich aura se zmenšuje. Obvykle tito lidé končí v měřítku velikosti své aury na 10–20 % z možného potenciálu 100 %. Jsou to lidé, kteří mívají až sebevražedné sklony nebo užívají antidepresiva, psychofarmaka či jsou vážně nemocní. Pokud je ale tato situace přiměje nebo dokonce vyprovokuje začít svůj život řešit, měnit či napravovat, odrazí se ode dna a „dovolí“ si žít podle svých představ. Převezmou tím moc nad svým životem. Třeba tak, že prodají dům, koupí dům, dají výpověď v práci, najdou si novou práci, rozvedou se, ožení se… Zkrátka udělají nějakou změnu, nápravu stavu. To, co nenaplňuje jejich představy, změní. Nebo postupně různými technikami či terapiemi, začnou svoje nespokojenosti zpracovávat.

Je tedy jasné, jaké cesty nebo postupy jsou klíčem ke spokojenosti a naplněnosti: buď věci změnit, nebo je nechat být, přijmout je.

A zde se chviličku zastavíme. Je to důležité. Možná patříte mezi lidi, jako jsme byli my. Byli jsme přesvědčeni, že pokud něco přijmeme, tak to znamená, že s tím souhlasíme. Tak to ale být rozhodně nemusí. Zkušenostmi nabytými v rodinných konstelacích jsme mohli uvidět, že něco přijmout může znamenat třeba i jen to, že tomu řeknu „ano“. Ano ve smyslu „vidím to, patří to ke mně“. V žádném případě to nemusí znamenat, že s tím souhlasím a schvaluji to. Je to jednoduché, zkrátka takhle to prostě je. Ráno slunce vyjde a večer přirozeně zapadne. Není důležité, co si o tom myslíme. Prostě to tak je. A je na nás, jestli se tím budeme sžírat, trápit, zlobit se, anebo to jednoduše přijmeme.

Výzva pro všechny, kteří mají pocit, že jejich životy řídí někdo jiný nebo něco jiného, je postupně se postavit čelem přicházejícím lekcím, necouvat, neschovávat se a krok za krokem si život vylaďovat podle sebe. A když se najde situace nebo věc, nad kterou opravdu nemáme moc, nemůžeme ji změnit, tak je na čase ji zkrátka přijmout. Tak jak je, jí přiznat, že patří k nám.

Víme, jednoduše se to píše i čte, ale někdy velmi bolestně dělá, jenže tak to je. V nejhlubší podstatě potřebujeme buď věci fyzicky změnit, anebo je vnitřně přijmout. Pak nad námi ztrácejí moc, ale hlavně my v nich neztrácíme svou energii. Naše aura se zase zvětšuje a září doširoka na 100 %.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Aura, čakry a sebeléčení.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.