Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Zuzana Pospíšilová

Křeček v utajení

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 7116. publikaci

Ilustrace Michal Sušina
Odpovědná redaktorka Helena Varšavská
Sazba a zlom Antonín Plicka
Zpracování obálky Antonín Plicka
Formát ePub Antonín Plicka
Počet stran 72
Vydání 1., 2019

Vytiskla tiskárna FINIDR, s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2019
Cover Illustration © Michal Sušina

ISBN 978-80-271-2643-9 (ePub)
ISBN 978-80-271-2642-2 (pdf)
ISBN 978-80-247-2302-0 (print)

Předmluva

Toužíte po zvířátku? Rádi byste měli nějakého mazlíčka? Například takový křeček… Co všechno by se s ním dalo podnikat? Jak byste si spolu mohli hrát? Určitě by to byl skvělý kamarád. Ale co když doma kraluje kocour, který by ho mohl ulovit? I tohle se dá vyřešit. Tedy v případě, že máte štěstí jako Tom a pořídíte si to správné zvířátko. Jaké? Přečtěte si o Kamilovi!

Já chci křečka!

Tomáš si právě hrál s novou autodráhou a najednou se kolem něho protáhl velký chlupatý kocour. Byl to Drápek. Prošel se přes dráhu zrovna ve chvíli, kdy tudy projelo autíčko. To ale v jeho chlupatém kožichu uvízlo. Kolečka se stále točila a zamotávala se mu do chlupů. Drápek vyskočil do vzduchu a mňoukal jako pominutý.

Z kuchyně rychle přiběhla maminka. „Co se stalo?“ zeptala se.

Tomáš pokrčil rameny a ukázal na kocoura. „Já za nic nemůžu. To on. Ničí mi to tady,“ odpověděl dotčeně.

Maminka se podívala na převrácenou autodráhu a pak na kocoura, který se krčil v koutě. Měla sice ruce od mouky, ale chtěla svého miláčka pohladit. Když si všimla autíčka na jeho břiše, hned mu spěchala na pomoc.

Drápek si lehl na záda a nastavil břicho. Maminka vymotala autíčko z kočičího kožichu a vrátila ho Tomášovi. Kocoura pak v náručí odnesla do kuchyně. Uklidní ho, učeše. To má Drápek moc rád. Bude vrnět blahem.

Tom zatím dával do pořádku svoji autodráhu. Opravil převrácené části a položil na ně autíčko. Ale co to? Autíčko se ne a ne rozjet!

„Co s tím je?“ rozčiloval se. Vzal autíčko do ruky a prohlížel si ho zblízka. Mezi koly byly kocourovy chlupy. Začal je postupně vymotávat. Trvalo to docela dlouho, protože Drápek měl chlupy dlouhé a bylo jich opravdu moc.

Když vymotal poslední chlup, dostal nápad. Kdyby uměl kocoura zmenšit, mohl by ho na autíčku povozit. To by byla zábava! Než to stačil domyslet, zavolala ho maminka k večeři.

„Jsou i menší zvířátka než kočky a kocouři?“ zeptal se Tom s plnou pusou.

„No jasně,“ odpověděl táta. „Třeba pavouci, brouci nebo žížaly.“

„Fuj,“ ušklíbla se maminka.

„A co křeček?“ navrhl opatrně tatínek.

Tomášovi zajiskřilo v očích. Hned si představil, jak by si mohl s křečkem hrát. Vozil by ho v autíčku, postavil by mu překážkovou dráhu a mohl by ho jen tak pochovat. Drápek se nechá pohladit jen od maminky.

„Jé, to je prima nápad. Já chci křečka!“ oznámil rodičům.

Přípravy

Maminka s tatínkem se na sebe nechápavě podívali.

„A proč chceš zrovna křečka?“ divil se tatínek.

„Protože bych ho mohl vozit autodráhou. Drápek se tam nevejde,“ odpověděl po pravdě Tomáš.

„Obávám se, že to by asi nešlo!“ zarazila ho maminka.

„Proč by to nešlo? Do malého náklaďáčku se mi určitě vejde,“ namítal Tom.

„Kočky loví myši,“ vysvětlila mu maminka.

„Ale já nechci myš. Já chci křečka!“ nevzdával se Tom.

Tatínek se rozesmál a vložil se do debaty: „Kočkám je to jedno. Uloví všechno, co se myším podobá. A křeček se myši podobá fakt hodně.“

Tomáš byl zklamaný. Málem mu ukápla slza. Tak moc se těšil. Mamince ho bylo líto.

„Víš co? Půjdeme se podívat do obchodu se zvířátky. Třeba tam nějakého mazlíčka vybereme.“

Tomášovi zajiskřilo v očích. „A kdy?“ zeptal se nedočkavě.

„Brzo,“ ujistila ho maminka a začala ze stolu sklízet talíře.

„Zítra!“ naléhal Tom. Aby si maminku naklonil na svou stranu, pomohl odnést ze stolu solničku a pepřenku.

Maminka si povzdechla, pokrčila rameny a souhlasila. „Tak jo. Zajdeme tam hned cestou ze školy.“

Tom se zaradoval. Skočil mamince kolem krku a pak utíkal do svého pokoje. Musí se na nové zvířátko náležitě připravit.

Netušil, že zvířátka by měla být v kleci, v teráriu nebo akváriu. Nachystal postýlku ve velkém žlutém náklaďáku, se kterým jezdil venku na písku. Korbu vystlal svou starou mikinou. Už ji nenosil, protože z ní vyrostl, ale teď mu dobře poslouží.

Ve dveřích pokojíčku se objevila maminka. „Dáš si pudink?“

„Jo. Hned přijdu, jen co mu ustelu postýlku!“ odpověděl.

„Komu?“ nechápala hned maminka.

„No tomu novému zvířátku přece,“ připomněl jí Tom.

„To nemusíš. To budeme řešit až podle toho, jaké budeme mít zvířátko.“

Tomík tedy nechal náklaďák v koutě a šel si sníst pudink. Při jídle i při koupání myslel jen a jen na svého budoucího kamaráda. Dokonce se mu o něm i zdálo.

V obchodě se zvířátky

Ve škole byl Tomík jako na trní. Nemohl se dočkat, až vyučování konečně skončí. Když zvonek oznámil konec poslední hodiny, stál u dveří první. Do jídelny utíkal tak rychle, jako kdyby byl na fotbalovém tréninku. Tomáš byl totiž fotbalista a běhání mu šlo.

„Stůj!“ uslyšel za zády. Byl to pan ředitel. Přísně ho napomenul: „Běhá se na hřišti, ne ve škole!“

Tom se zastavil. Chtěl se svěřit, že hned po obědě půjdou s maminkou vybrat nového zvířecího kamaráda. Ale nevyšlo z něj ani slovo. Sklopil oči a do jídelny se jen pomalu došoural.

Když snědl kuřecí řízek s bramborovou kaší, zamířil do šatny. Přezul se, oblékl a šel na maminku čekat ven.

„Ahoj!“ mávala na něj už zdálky. Vzala Tomíkovi aktovku a společně spěchali k autu.

„Já už se tak těším,“ opakoval Tom stále dokola.

Maminka na to nic neřekla. Jen se usmívala.

„Dobrý den,“ pozdravila je milá paní, jakmile vstoupili do obchodu. Byli tam jediní zákazníci, a tak se jim hned věnovala. „Jaké máte přání?“

„Já bych chtěl nějaké zvířátko. Podobné křečkovi, ale ne křečka,“ vychrlil ze sebe Tom.

Paní na něj mrkla a zamířila k oddělení, kde měli morčata, křečky, myši a podobná zvířata.

„Syn se špatně vyjádřil. Původně chtěl křečka, ale máme kocoura, tak musíme pořídit nějaké jiné zvíře.“

„Aha,“ přikývla chápavě paní prodavačka. „Tak se podíváme hned vedle,“ navrhla. Přitom vysvětlovala: „Máme tady agamu, vodní želvu, veliké šneky nebo chameleona.“

Tomík si všechna zvířátka se zájmem prohlížel. Když se podíval na chameleona, měl pocit, že zvířátko na něj mrklo a pak se na moment proměnilo v malé chlupaté klubíčko. Vypadal jako křeček, který měl klec hned vedle něj.

„On se proměnil,“ vykřikl Tomík překvapeně.

Než se maminka s paní prodavačkou otočily, chameleon měl už zase svou původní podobu.

„Ano, chameleon to tak dělá,“ potvrdila paní prodavačka. Dokáže měnit barvy podle nálady.

Toho chci!

„Toho chci!“ vykřikl Tomík nadšeně.

Maminka se na paní prodavačku podívala s omluvným výrazem. Věděla, že se před zvířaty máme chovat tiše. Říkala to i Tomášovi, ale ten si nemohl pomoci.

Paní prodavačka přikývla a s úsměvem se zeptala: „Tak co? Pojede s vámi domů už dnes, nebo si ho vyzvednete jindy?“

Než stačila maminka cokoliv říci, Tom radostí vyskočil a rozhodl za maminku: „Hned! Vezmeme si ho hned!“

Maminka jen pokrčila rameny, ale souhlasila. Paní prodavačka jim začala vysvětlovat, jak a čím je potřeba chameleona krmit. Taky jim ukázala terárium, které by se mu mohlo líbit.

Tomík byl v sedmém nebi. Nespouštěl ze svého nového kamaráda oči. Bylo jasné, že jejich náklonnost je vzájemná. I chameleon se snažil upoutat Tomíkovu pozornost. Někdy stočil ocásek tak, že vypadal jako šnečí ulita. Jindy na něho mrkal každým okem zvlášť. Vyšplhal se na tenkou větvičku a ztuhnul tak, že vypadal jako lísteček. Během chvilky dokázal změnit barvu kůže. Tomík se tomu smál a každé proměně svého kamaráda zatleskal. Chtěl se před chameleonem taky vytáhnout, a tak zadržel dech. Za chvilku mu tváře úplně zčervenaly. Tentokrát tomu zatleskal chameleon. Stál jen na zadních a předními tlapkami tleskal jako v divadle.

Paní prodavačka zatím mamince radila, co všechno je potřeba pořídit. Když se ocitly na druhé straně prodejny, chameleon provedl svůj nejlepší kousek. Opět se proměnil v křečka. Tomík na to chtěl maminku upozornit, ale pak mu došlo, že by to dělat neměl. Maminka by křečka doma nechtěla. Bude to tedy jejich tajemství.

Z obchodu se zvířátky se vraceli s plnými taškami potřebného vybavení. Chameleon se na chvíli přestěhoval do děrované přepravní krabičky. Tomík si ho vzal na starost. Tašky naložili do kufru auta. Maminka si sedla za volant a Tomík s chameleonem na zadní sedadlo.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Křeček v utajení.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.