Politicky korektní pohádky
na dobrou noc

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.cpress.cz

www.albatrosmedia.cz

James Finn Garner

Politicky korektní pohádky na dobrou noc – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2019

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Úvod

Příběhy, na kterých se zakládají následující pohádky, v době svého sepsání dozajista splňovaly svůj účel: upevnit patriarchální uspořádání společnosti, zabránit lidem, aby se chovali spontánně a přirozeně, démonizovat „Zlo“ a „odměňovat“ „objektivní“ „Dobro“. Jen těžko můžeme vyčítat bratrům Grimmům jejich necitlivost k ženským tématům, minoritním kulturám a životnímu prostředí, i když nás to k tomu třeba svádí. V povýšenecké Kodani Hanse Christiana Andersena se nad nezcizitelnými právy mořských víl také zamýšlel jen málokdo.

Dnes však máme příležitost – a povinnost – tyto „klasické“ pohádky pozměnit tak, aby odrážely osvícenější dobu. K tomuto účelu zde předkládám své skromné dílko. Od původního názvu Moderní pohádky na teplé letní večery (děkuji svému redaktorovi, že mě včas upozornil na moji heterosexuální necitlivost) jsme ze zjevných důvodů upustili, ale myslím, že sbírka mluví sama za sebe.

Toto je však pouze začátek. Dobrá zpráva je, že v tomto vydání konečně máme prostor i na tak dlouho odkládané zveřejnění „Káčátka, které bylo posuzováno podle vnitřních kvalit, a nikoli podle vnějšího vzezření“. Studnici svých nápadů jsem ještě zdaleka nevyčerpal a doufám, že tato kniha zažehne jiskru korektní inspirace u jiných autorů, jakož i zanechá nesmazatelnou stopu na našich dětech.

Pokud jsem tím, co bylo vyřčeno, nebo naopak vyřčeno nebylo, projevil jakoukoliv předpojatost vůči určitému pohlaví či genderu, regionu, vzhledu, typu postavy, živočišnému druhu, vzdělání, vůči určité kultuře, národnosti, socioekonomické skupině, věkové skupině, inteligenční skupině nebo vůči určitým (ne)schopnostem, pokud se snad někde jeví můj pohled jako etnocentrický, falocentrický či heteropatriarchální nebo pokud se dopouštím jakékoliv jiné, ještě nezmíněné formy útlaku, omlouvám se a vyzývám vás, abyste předložili své návrhy k nápravě. Na cestě za smysluplným opusem prostým předsudků a očištěným od své pochybené, kulturně zatížené minulosti jsem se zcela určitě dopustil nějaké chyby.

O Červené karkulce

Bylo nebylo, na kraji rozlehlého lesa žila se svou maminkou mladá osoba, které říkali Červená karkule. Jednoho dne ji maminka požádala, ať své babičce odnese košík s čerstvým ovocem a minerálkou – ne však proto, že by to byla typicky ženská činnost, to v žádném případě, ale proto, že podobné velkorysé skutky pomáhají navodit pocit sounáležitosti. Krom toho Karkulina babička vůbec nebyla nemocná, naopak se těšila naprostému fyzickému i duševnímu zdraví a coby rozumově vyzrálý dospělý jedinec se o sebe dokázala postarat zcela bez problémů sama.

A tak se Červená karkule vydala s košíčkem v ruce na cestu lesem. Mnozí les pokládali za zlověstné, nebezpečné místo a co živi do něj nevkročili. Karkule však vlivem probouzejících se sexuálních pudů získala patřičnou porci sebevědomí a podobně očividné freudovské představy ji nemohly nikterak zastrašit.

Cestou k babiččině domku Karkuli začal obtěžovat vlk. Vyptával se jí, co to nese v košíčku. Karkule odpověděla: „Pár zdravých pochutin pro moji babičku, která se o sebe ovšem coby rozumově vyzrálý dospělý jedinec přirozeně dokáže postarat sama.“

„Poslouchej, beruško, to ale není vůbec bezpečný, aby se tady taková malá holčička procházela sama,“ zkoušel to vlk.

„Váš sexistický komentář shledávám nanejvýš urážlivým a nebudu na něj reagovat jen z ohledu na váš tradiční status deklasovaného živlu, kterážto traumatizující skutečnost zapříčinila, že jste si vytvořil vlastní, zcela opodstatněný pohled na svět. Nyní mne prosím omluvte, neboť musím pokračovat v cestě,“ setřela Karkule vlka.

Karkule pokračovala po hlavní pěšině. Avšak vlk, jehož status vyvrhele osvobodil od otrockého lpění na západním, lineárním způsobu myšlení, znal k babiččině domku rychlejší cestu. Vtrhl do chalupy a babičku sežral, což bylo pro masožravce jeho druhu zcela opodstatněné jednání. A jelikož byl vlk prost zkostnatělých tradicionalistických názorů na gender, oblékl si babiččinu noční košili a zalezl si do postele.

Karkule vešla do chaloupky a pozdravila: „Babičko, přinesla jsem ti na zub něco malého bez obsahu tuku a soli, abych ti coby moudré a pečující matriarše projevila uznání.“

„Pojď blíž, dítě, ať si tě mohu prohlédnout,“ odvětil vlk z postele slabounkým hláskem.

„Ach, já úplně zapomněla, že jsi opticky znevýhodněná jako netopýr. Babičko, proč máš tak velké oči?“ divila se Karkule.

„To proto, že toho už tolik viděly a odpustily, beruško.“

„Babičko, proč máš tak velký nos? Samozřejmě jen relativně, a rozhodně má něco do sebe.“

„To proto, že toho už tolik načichal a odpustil, beruško.“

„A babičko, proč máš tak velké zuby?“

„Mám se rád se vším všudy!“ vyštěkl vlk a vyskočil z postele. Sevřel Karkuli drápy a chystal se ji pozřít. Karkule vykřikla – ne však proto, že by ji snad vyděsily vlkovy očividné sklony k transvestitismu, ale proto, že tak svévolně narušil její osobní prostor.

„Rozhodli se tedy založit nekonvenční domácnost postavenou na vzájemném respektu a spolupráci…“

Její křik zaslechl kolemjdoucí dřevorubný jedinec (nebo také technik dřevního paliva, kterémužto označení dával dotyčný přednost). Sotva vtrhl do chalupy, uviděl probíhající potyčku a pokusil se zasáhnout. Jakmile však pozvedl svou sekeru, Karkule i vlk se zarazili.

„O co přesně se to tu pokoušíte?“ obořila se na něj Karkule.

Dřevorubný jedinec zamrkal a pokusil se odpovědět, jenže se mu nedostávalo slov.

„Vtrhnete sem jako nějaký primitiv a necháte za sebe myslet svou zbraň!“ vykřikla. „Vy jeden sexisto! Vy mezidruhový šovinisto! Kde berete tu drzost předpokládat, že si ženy a vlci nedokážou vyřešit problémy bez pomoci mužů!“

Babička vyslechla Karkulin rozvášněný projev, vyskočila vlkovi z tlamy, popadla sekeru a uťala s ní dřevorubnému jedinci hlavu. V důsledku této drsné zkušenosti pocítili Červená karkule, babička a vlk souznění. Rozhodli se tedy založit nekonvenční domácnost postavenou na vzájemném respektu a spolupráci a žili spolu v lese šťastně až do smrti.

Císařovy nové šaty

Byl jednou jeden potulný krejčí, kterého nohy zanesly do neznámé země. Potulní krejčí bývají zpravidla rezervovaní a dávají si pozor, aby v cizích krajích neporušili pravidla slušného chování. Avšak náš krejčí byl tuze družný a smyslu pro společenské dekorum příliš nepobral. Brzy se usadil v místním hostinci, kde se oddával excesivní konzumaci alkoholu, narušoval osobní prostor zaměstnankyň a vyprávěl pramálo kultivované příběhy o drátenících, kydačích hnoje a dalších specializovaných pracovnících.

Majitel hostince si stěžoval policistům, ti milého krejčího popadli a dovlekli před císaře. Asi vás nepřekvapí, že život ve víře v nezpochybnitelnost vlastní moci a v samozřejmou nadřazenost mužů udělal z panovníka marnivého a intelektuálně skoupého tyrana. Krejčí si těchto charakterových vlastností povšiml a rozhodl se, že je využije ku prospěchu svému.

„Máš nějaké poslední přání, než tě navždy vykážu ze své říše?“ zeptal se císař.

Krejčí odpověděl: „Jen aby mi Tvoje Výsost prokázala tu čest a nechala mě ušít nové císařské šaty. Mám s sebou totiž látku, jakou svět neviděl. Je tak vzácná a jemná, že ji vidí jen určití lidé – takoví, které bys zrovna ve své říši jistě chtěl – lidé politicky korektní, kteří ctí morální zásady, jsou tolerantní k cizím kulturám a intelektuálně na výši, nekouří, nepijí, nesmějí se sexistickým vtipům, netráví večery u televize, neposlouchají country a neopékají buřty.“

Císař po chvilce přemýšlení svolil. Lichotila mu fašistická a testosteronem nasáklá představa, že by celá říše a všichni poddaní měli sloužit jen k tomu, aby mu vylepšovali image. Jako by si pořídil za manželku topmodelku, jen by to bylo ještě stotisíckrát lepší.

Žádná taková vzácná látka samozřejmě neexistovala. Roky strávené na okraji normální společnosti donutily krejčího vytvořit si vlastní morální zásady, které mu velely císaře obelstít a veřejně ho znemožnit ve jménu nezávislých řemeslníků všech zemí. A tak se dal milý krejčí do práce, a jak se tak činil, podařilo se mu přesvědčit císaře, že skutečně stříhá a sešívá kusy látky, která v přísně objektivně realistickém slova smyslu neexistovala.

Když krejčí oznámil, že je s prací hotov, císař si své nové šaty prohlédnul v zrcadle. Jak tam tak stál, nahý jako nemluvně, nedalo se přehlédnout, že roky vykořisťování rolníků proměnily jeho tělo v nevábnou horu napuchlého bledého rosolu. Císař to samozřejmě viděl také, ale předstíral, že vidí jen krásné, politicky korektní šaty. Rozhodl se ten nový skvost předvést a nařídil, aby nazítří uspořádali slavnostní defilé.

Příštího rána se poddaní shromáždili v ulicích, aby viděli tu velkou slávu. Rozkřiklo se, že císařovy nové šaty uvidí jen kultivovaní lidé se zdravým životním stylem, a každý chtěl ukázat, že je osvícenější než jeho soused.

Přehlídka byla zahájena za všeobecného nadšení. Císař sunul svůj vybledlý, opuchlý, patriarchální tělesný korpus kupředu, a jak míjel poddané, ozývalo se samé „óch“ a „ách“, jak jsou ty nové šaty krásné. Jen jeden malý chlapec najednou vykřikl:

„Císař je nahý!“

Průvod se zastavil. Císař se zarazil. Davem proběhl šepot, když tu jeden pohotový poddaný zvolal:

„Ne, není. Císař jen vyznává životní styl volitelného oblékání!“

Vypukl nadšený jásot. Zástupy přihlížejících se svlékly a tančily ve slunečním svitu, jak to zamýšlela příroda. Od té doby bylo oblékání v celé zemi volitelné, a protože už krejčí neměl pro koho šít, sbalil si svou jehlu a nit a už o něm nikdy nikdo neslyšel.

„Zástupy přihlížejících se svlékly a tančily ve slunečním svitu, jak to zamýšlela příroda.“

O třech prasátkách

Byla jednou tři prasátka, která spolu žila ve vzájemném respektu a v harmonii s okolním prostředím. Každé z nich si postavilo pěkný domek z materiálů, které se v oblasti přirozeně vyskytovaly. Jedno prasátko si postavilo obydlí ze slámy, druhé z klacíků a třetí si ke stavbě vypálilo v malé peci cihly z mrvy, jílu a plev. Když měla hotovo, byla spokojena s výplody své práce a dále spolu poklidně a autonomně žila.

Jejich idylické soužití však nemělo dlouhého trvání. Jednoho dne se v kraji objevil vlk se sklony k agresivnímu expanzionismu. Když spatřil prasátka, dostal veliký hlad, a to jak ve fyziologickém, tak v ideologickém smyslu. Jakmile ho prasátka zahlédla, utekla se schovat do domku ze slámy. Vlk k němu doběhl, zabušil na dveře a zakřičel: „Prasátka, prasátka, otevřete vrátka!“

Prasátka se hlasitě ohradila: „Imperialisticky silácké manýry nás nezastraší, my bráníme svůj domov a kulturu.“

Vlk se však nenechal odradit, neboť byl přesvědčen, že rozšiřování vlčího způsobu života je jeho právem a osudovým posláním. A tak houkal a foukal, až slaměný domek rozfoukal. Vyděšená prasátka přeběhla do dřevěného domku, ale vlk jim byl v patách. Pozemek, kde stával domek ze slámy, odkoupili jiní vlci a založili na něm banánovou plantáž.

Vlk zabušil na dveře domku z klacíků a zakřičel: „Prasátka, prasátka, otevřete vrátka!“

„Táhněte pryč, vy imperialisto, vy masožravý tyrane!“ nedala se opět prasátka.

Vlk se blahosklonně uchechtl a pomyslel si: „Jsou tak kouzelně dětinská. Bude jich škoda, ale pokrok nezastavíš.“

A tak vlk houkal a foukal, až domek z klacíků rozfoukal. Prasátka utekla do domku z cihel, ale vlk se hnal za nimi. Na pozemku, kde stával domek ze dřeva, vystavěli vlci rekreační středisko. Každé apartmá bylo věrnou sklolaminátovou kopií původního dřevěného domku a vlci na dovolené mohli také navštívit obchody s domorodými suvenýry, potápěčské centrum a představení s cvičenými delfíny.

Vlk zabušil na dveře domku z cihel a zakřičel: „Prasátka, prasátka, otevřete vrátka!“

„Ozbrojena kulomety a raketomety zaútočila na rekreační středisko a vlky, kteří je tak krutě utlačovali, do jednoho zmasakrovala.“

Tentokrát prasátka místo odpovědi začala zpívat vlastenecké písně a zaslala také několik protestních dopisů Organizaci spojených národů.

Vlka už začínalo dopalovat, že prasátka tak vytrvale odmítají situaci nazřít z pohledu masožravců. A tak houkal a foukal a foukal a houkal, až se najednou chytl za hrudník a skácel se mrtvý k zemi. Postihl ho rozsáhlý infarkt způsobený nevhodnou stravou s vysokým obsahem tuku.

Prasátka zajásala a vítězství spravedlnosti oslavila tancem kolem vlčí zdechliny. Hned poté se vrhla do osvobozování své rodné země. S dalšími prasaty, která vlci vyhnali ze země, zformovala brigádu vepřinistů. Ozbrojena kulomety a raketomety zaútočila na rekreační středisko a vlky, kteří je tak krutě utlačovali, do jednoho zmasakrovala. Ostatním zemím tak vyslala jasný signál: nevměšujte se do našich vnitřních záležitostí. Prasátka pak založila modelový sociálnědemokratický stát s bezplatným vzděláváním, všeobecnou zdravotní péčí a bydlením dostupným pro všechny.

Upozornění: Vlk v této povídce je pouhou metaforou. Během psaní povídky nebyli zraněni žádní skuteční vlci.

Rumplcimprcampr

V království za sedmero horami a sedmero řekami žil mlynář, který byl finančně velmi znevýhodněný. Sdílel své skromné obydlí se svou jedinou dcerou, nezávislou mladou ženou jménem Esmeralda. A místo toho, aby se mlynář zlobil na ekonomický systém, jenž ho opomíjel, velmi se za svou chudobu styděl a pořád hledal nové způsoby, jak rychle zbohatnout.

„Kdybych tak své dceři dokázal najít zámožného manžela,“ přemítal sexisticky a předpotopně, „ji by to naplnilo a já bych až do smrti nemusel pracovat ani den.“ A jak se tak tím podlým úmyslem zabýval, dostal nápad. Co kdyby rozšířil fámu, že jeho dcera dokáže upříst slámu v ryzí zlato! S pomocí takové nepravdy by mohl získat pozornost spousty bohatých mužů a Esmeraldu provdat.

Fáma se po celém království rozšířila způsobem ne nepodobným tomu, jakým se šíří lesní požár, a brzy se donesla až k princi. A protože byl chamtivý a naivní jako většina mužů jeho postavení, povídačkám uvěřil a pozval Esmeraldu na zámeckou oslavu Prvního máje. Jenže když přijela, nechal ji vsadit do žaláře plného slámy a přikázal jí, aby ho upředla ve zlato.

Uvězněná Esmeralda se sesunula na zem, a protože se bála o život, začala ronit slzy. Nikdy dřív se jí sklon patriarchátu k vykořisťování druhých nezdál tak zjevný. Plakala a plakala, když tu se najednou ve sklepení objevil prostorově velmi úsporný muž v divném klobouku.

„Pročpak ty slzy, má milá?“ otázal se.

I přes své polekání mu Esmeralda odpověděla: „Princ mi přikázal, abych všechnu tuhle slámu proměnila ve zlato.“

„Proč ale brečíš?“ zeptal se znovu.

„Protože to přece není možné. Jsi snad alternativně inteligentní, nebo co?“

Muž netradičního vzrůstu se zasmál a prohlásil: „Drahoušku, nadužíváš svoji levou mozkovou hemisféru, tak tak. Máš ale veliké štěstí. Ukážu ti, jak tento úkol splnit, ano ano, ale prvně mi musíš slíbit, že mi na oplátku dáš, co si zamanu.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Politicky korektní pohádky na dobrou noc.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.