Komentáře Wolters Kluwer

Zákon o integrovaném záchranném systému

Komentář

Aleš Zpěvák

Zákon o integrovaném záchranném systému

Komentář

Vzor citace:

ZPĚVÁK, A. Zákon o integrovaném záchranném systému. Komentář. Praha: Wolters Kluwer ČR, 2019, 164 s.

Právní stav publikace je k 31. 3. 2019.

© JUDr. Aleš Zpěvák, 2019

ISBN 978-80-7598-199-8 (brož.)

ISBN 978-80-7598-200-1 (e-pub)

ISBN 978-80-7598-201-8 (mobi)

www.wolterskluwer.cz

Seznam zkratek

Právní předpisy

atomový zákon

zákon č. 263/2016 Sb., atomový zákon

kompetenční zákon

zákon č. 2/1969 Sb., o zřízení ministerstev a jiných ústředních orgánů státní správy České republiky

kontrolní řád

zákon č. 255/2012 Sb., o kontrole (kontrolní řád)

krajské zřízení

zákon č. 129/2000 Sb., o krajích (krajské zřízení)

krizový zákon

zákon č. 240/2000 Sb., o krizovém řízení a o změně některých zákonů (krizový zákon)

Listina

usnesení předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součástí ústavního pořádku České republiky

obecní zřízení

zákon č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení)

obč. zák. / občanský zákoník

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

přestupkový zákon

zákon č. 250/2016 Sb., o odpovědnosti za přestupky a řízení o nich

s. ř. s. / správní řád soudní

zákon č. 150/2002 Sb., správní řád soudní

spr. řád / správní řád

zákon č. 500/2004 Sb., správní řád

stavební zákon

zákon č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon)

úst. zák. o bezpečnosti ČR

ústavní zákon č. 110/1998 Sb., o bezpečnosti České republiky

Ústava

ústavní zákon č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky

vyhl. č. 247/2001 Sb.

vyhláška Mnisterstva vnitra č. 247/2001 Sb., o organizaci a činnosti jednotek požární ochrany

vyhl. č. 328/2001 Sb.

vyhláška Ministerstva vnitra č. 328/2001 Sb., o některých podrobnostech zabezpečení integrovaného záchranného systému

vyhl. č. 380/2002 Sb.

vyhláška Ministerstva vnitra č. 380/2002 Sb., k přípravě a provádění úkolů ochrany obyvatelstva

zák. o hl. m. Praze

zákon č. 131/2000 Sb. o hlavním městě Praze

zák. o hosp. opatřeních

zákon č. 241/2000 Sb., o hospodářských opatřeních pro krizové stavy a o změně některých souvisejících zákonů

zák. o HZS ČR

zákon č. 320/2015 Sb., o Hasičském záchranném sboru České republiky a o změně některých zákonů (zákon o hasičském záchranném sboru)

zák. o IZS

zákon č. 239/2000 Sb., o integrovaném záchranném systému a o změně některých zákonů

zák. o ochraně veř. zdraví

zákon č. 258/2000 Sb., o ochraně veřejného zdraví a o změně některých souvisejících zákonů

zák. o ozbroj. silách ČR

zákon č. 219/1999 Sb., o ozbrojených silách České republiky

zák. o Policii ČR

zákon č. 273/2008 Sb., o Policii České republiky

zák. o požár. ochraně

zákon České národní rady č. 133/1985 Sb., o požární ochraně

zák. o voj. z povolání

zákon č. 221/1999 Sb., o vojácích z povolání

zák. o ÚS

zákon č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu

zák. o zajišťování obrany ČR

zákon č. 222/1999 Sb., o zajišťování obrany České republiky

zák. o zdrav. službách

zákon č. 372/2011 Sb., o zdravotních službách a podmínkách jejich poskytování (zákon o zdravotních službách)

zák. o zdrav. zách. službě

zákon č. 374/2011 Sb., o zdravotnické záchranné službě

zák. práce / zákoník práce

zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce

Ostatní zkratky

ČR

Česká republika

HZS ČR

Hasičský záchranný sbor České republiky

IZS

integrovaný záchranný systém

JSDI

Jednotný systém dopravních informací pro ČR

MV

Ministerstvo vnitra

NATO

Severoatlantická aliance

OPIS

operační a informační střediska

OPIS IZS

operační a informační střediska integrovaného záchranného systému

ORP

obec s rozšířenou působností

ZZS

zdravotnická záchranná služba

Seznam předpisů citovaných v komentáři 1,2

Dodatkový protokol I k Ženevským úmluvám z 12. srpna 1949 o ochraně obětí mezinárodních ozbrojených konfliktů

Severoatlantická smlouva (sdělení Ministerstva zahraničních věcí č. 66/1999 Sb., o přístupu České republiky k Severoatlantické smlouvě)

Vídeňská úmluva o diplomatických stycích (vyhláška ministra zahraničních věcí č. 157/1964 Sb., o Vídeňské úmluvě o diplomatických stycích)

Protokol č. 7 o výsadách a imunitách Evropské unie

Smlouva o fungování Evropské unie (konsolidované znění)

Smlouva o Evropské unii

rozhodnutí Rady 91/396/EEC ze dne 29. července 1991 o zavedení jednotného evropského čísla tísňového volání

rozhodnutí Rady 1999/847/ES ze dne 9. prosince 1999 o zavedení akčního programu Společenství v oblasti civilní ochrany

rozhodnutí Rady 2001/792/ES, Euratom ze dne 23. října 2001 o vytvoření mechanismu Společenství pro zabezpečení posílení spolupráce při pomocných zásazích civilní ochrany

směrnice Rady 2008/114/ES ze dne 8. prosince 2008 o určování a označování evropských kritických infrastruktur a o posouzení potřeby zvýšit jejich ochranu

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic

nařízení Evropského parlamentu a Rady 1272/2008/ES ze dne 16. prosince 2008 o klasifikaci, označování a balení látek a směsí, o změně a zrušení směrnic 67/548/EHS a 1999/45/ES a o změně nařízení (ES) č. 1907/2006

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/18/EU ze dne 4. července 2012 o kontrole nebezpečí závažných havárií s přítomností nebezpečných látek a o změně a následném zrušení směrnice Rady 96/82/ES (směrnice Seveso III)

rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady 1313/2013/EU ze dne 17. prosince 2013 o mechanismu civilní ochrany Unie

ústavní zákon č. 121/1920 Sb., kterým se uvozuje ústavní listina Československé republiky

ústavní zákon č. 293/1920 Sb., o ochraně svobody osobní, domovní a tajemství listovního (podle §§ 107, 112 a 116 ústavní listiny)

ústavní zákon č. 10/1969 Sb., o Radě obrany státu

ústavní zákon č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky

ústavní zákon č. 110/1998 Sb., o bezpečnosti České republiky

usnesení předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky

zákon č. 150/2002 Sb., soudní řád správní

zákon č. 500/2004 Sb., správní řád

zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce

zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

zákon č. 142/1867 ř. z., o obecných právech občanů státních v královstvích a zemích v radě říšské zastoupených

zákon č. 300/1920 Sb., o mimořádných opatřeních

zákon č. 82/1935 Sb. z. a n., o ochraně a obraně proti leteckým útokům

zákon č. 131/1936 Sb., o obraně státu

zákon č. 232/1946 Sb., o porotních soudech

zákon č. 20/1966 Sb., o péči o zdraví lidu

zákon č. 126/1968 Sb., o některých přechodných opatřeních k upevnění veřejného pořádku

zákon č. 127/1968 Sb., o některých přechodných opatřeních v oblasti tisku a ostatních hromadných informačních prostředků

zákon č. 2/1969 Sb., o zřízení ministerstev a jiných ústředních orgánů státní správy České republiky, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 138/1973 Sb., o vodách (vodní zákon)

zákon České národní rady č. 133/1985 Sb., o požární ochraně

zákon České národní rady č. 200/1990 Sb., o přestupcích

zákon České národní rady č. 425/1990 Sb., o okresních úřadech, úpravě jejich působnosti a o některých dalších opatřeních s tím souvisejících

zákon České národní rady č. 283/1991 Sb., o Policii České republiky

zákon č. 553/1991 Sb., o obecní policii.

zákon č. 126/1992 Sb., o ochraně znaku a názvu Červeného kříže a o Československém červeném kříži

zákon České národní rady č. 555/1992 Sb., o Vězeňské službě a justiční stráži České republiky

zákon České národní rady č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů

zákon České národní rady č. 26/1993 Sb., kterým se mění a doplňují některé zákony v oblasti vnitřního pořádku a bezpečnosti, a o opatřeních s tím souvisejících

zákon č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu

zákon č. 266/1994 Sb., o dráhách

zákon č. 269/1994 Sb., o Rejstříku trestů

zákon č. 90/1995 Sb., o jednacím řádu Poslanecké sněmovny

zákon č. 18/1997 Sb., o mírovém využívání jaderné energie a ionizujícího záření (atomový zákon) a o změně a doplnění některých zákonů

zákon č. 49/1997 Sb., o civilním letectví a o změně a doplnění zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 82/1998 Sb., o odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu veřejné moci rozhodnutím nebo nesprávným úředním postupem a o změně zákona České národní rady č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád)

zákon č. 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k informacím

zákon č. 107/1999 Sb., o jednacím řádu Senátu

zákon č. 218/1999 Sb., o rozsahu branné povinnosti a o vojenských správních úřadech (branný zákon)

zákon č. 219/1999 Sb., o ozbrojených silách České republiky

zákon č. 221/1999 Sb., o vojácích z povolání

zákon č. 222/1999 Sb., o zajišťování obrany České republiky

zákon č. 46/2000 Sb., o právech a povinnostech při vydávání periodického tisku a o změně některých dalších zákonů (tiskový zákon)

zákon č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení)

zákon č. 129/2000 Sb., o krajích (krajské zřízení)

zákon č. 131/2000 Sb., o hlavním městě Praze

zákon č. 151/2000 Sb., o telekomunikacích a o změně dalších zákonů

zákon č. 218/2000 Sb., o rozpočtových pravidlech a o změně některých souvisejících zákonů (rozpočtová pravidla)

zákon č. 219/2000 Sb., o majetku České republiky a jejím vystupování v právních vztazích

zákon č. 239/2000 Sb., o integrovaném záchranném systému a o změně některých zákonů

zákon č. 240/2000 Sb., o krizovém řízení a o změně některých zákonů (krizový zákon)

zákon č. 241/2000 Sb., o hospodářských opatřeních pro krizové stavy a o změně některých souvisejících zákonů

zákon č. 258/2000 Sb., o ochraně veřejného zdraví a o změně některých souvisejících zákonů

zákon č. 458/2000 Sb., o podmínkách podnikání a o výkonu státní správy v energetických odvětvích a o změně některých zákonů (energetický zákon)

zákon č. 185/2001 Sb., o odpadech a o změně některých dalších zákonů

zákon č. 231/2001 Sb., o provozování rozhlasového a televizního vysílání a o změně dalších zákonů

zákon č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon)

zákon č. 12/2002 Sb., o státní pomoci při obnově území postiženého živelní nebo jinou pohromou a o změně zákona č. 363/1999 Sb., o pojišťovnictví a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojišťovnictví), ve znění pozdějších předpisů (zákon o státní pomoci při obnově území)

zákon č. 77/2002 Sb., o akciové společnosti České dráhy, státní organizaci Správa železniční dopravní cesty a o změně zákona č. 266/1994 Sb., o dráhách, ve znění pozdějších předpisů, a zákona č. 77/1997 Sb., o státním podniku, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 312/2002 Sb., o úřednících územních samosprávných celků a o změně některých zákonů

zákon č. 314/2002 Sb., o stanovení obcí s pověřeným obecním úřadem a rozšířenou působností

zákon č. 361/2003 Sb., o služebním poměru příslušníků bezpečnostních sborů

zákon č. 634/2004 Sb., o správních poplatcích

zákon č. 127/2005 Sb., o elektronických komunikacích a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o elektronických komunikacích)

zákon č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon)

zákon č. 273/2008 Sb., o Policii České republiky

zákon č. 274/2008 Sb., kterým se mění některé zákony v souvislosti s přijetím zákona o Policii České republiky

zákon č. 341/2011 Sb., o Generální inspekci bezpečnostních sborů a o změně souvisejících zákonů

zákon č. 350/2011 Sb., o chemických látkách a chemických směsích a o změně některých zákonů (chemický zákon)

zákon č. 372/2011 Sb., o zdravotních službách a podmínkách jejich poskytování (zákon o zdravotních službách)

zákon č. 374/2011 Sb., o zdravotnické záchranné službě

zákon č. 17/2012 Sb., o Celní správě České republiky

zákon č. 255/2012 Sb., o kontrole (kontrolní řád)

zákon č. 234/2014 Sb., o státní službě

zákon č. 224/2015 Sb., prevenci závažných havárií způsobených vybranými nebezpečnými chemickými látkami nebo chemickými směsmi a o změně zákona č. 634/2004 Sb., o správních poplatcích, ve znění pozdějších předpisů, (zákon o prevenci závažných havárií)

zákon č. 320/2015 Sb., o Hasičském záchranném sboru České republiky a o změně některých zákonů (zákon o hasičském záchranném sboru)

zákon č. 46/2016 Sb., kterým se mění zákon č. 219/1999 Sb., o ozbrojených silách České republiky, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 250/2016 Sb., o odpovědnosti za přestupky a řízení o nich

zákon č. 263/2016 Sb., atomový zákon

zákon č. 183/2017 Sb., kterým se mění některé zákony v souvislosti s přijetím zákona o odpovědnosti za přestupky a řízení o nich a zákona o některých přestupcích

nařízení vlády č. 462/2000 Sb., k provedení § 27 odst. 8 a § 28 odst. 5 zákona č. 240/2000 Sb., o krizovém řízení a o změně některých zákonů (krizový zákon)

nařízení vlády č. 463/2000 Sb., o stanovení pravidel zapojování do mezinárodních záchranných operací, poskytování a přijímání humanitární pomoci a náhrad výdajů vynakládaných právnickými osobami a podnikajícími fyzickými osobami na ochranu obyvatelstva

nařízení vlády č. 172/2001 Sb., k provedení zákona o požární ochraně

nařízení vlády č. 527/2002 Sb., kterým se mění nařízení vlády č. 463/2000 Sb., o stanovení pravidel zapojování do mezinárodních záchranných operací, poskytování a přijímání humanitární pomoci a náhrad výdajů vynakládaných právnickými osobami a podnikajícími fyzickými osobami na ochranu obyvatelstva

nařízení vlády č. 430/2006 Sb., o stanovení geodetických referenčních systémů a státních mapových děl závazných na území státu a zásadách jejich používání

nařízení vlády č. 432/2010 Sb., o kritériích pro určení prvku kritické infrastruktury

nařízení vlády č. 148/ 2012 Sb., o stanovení výše úhrady nákladů na připravenost poskytovatele zdravotnické záchranné služby na řešení mimořádných událostí a krizových situací ze státního rozpočtu

usnesení vlády č. 246/1993 (UV), k návrhu zásad Integrovaného záchranného systému

usnesení vlády č. 823/1999 (UV), k zásadám informačního a komunikačního zabezpečení činnosti složek Integrovaného záchranného systému

usnesení vlády č. 86/2000 (UV), o způsobu financování výstavby radiokomunikačního systému složek Integrovaného záchranného systému

usnesení vlády č. 391/2000 (UV), k zavedení jednotného evropského čísla tísňového volání – 112 v České republice

usnesení vlády č. 451/2001(UV), k výstavbě radiokomunikačního systému složek Integrovaného záchranného systému (systém PEGAS)

usnesení vlády č. 302/2004 (UV), o Zásadách zahraniční rozvojové spolupráce po vstupu České republiky do Evropské unie

usnesení vlády č. 725/2004 (UV), k Informaci o dokončení výstavby radiokomunikačního systému složek Integrovaného záchranného sytému (systém PEGAS)

vyhláška Ministerstva financí č. 298/1993 Sb., o stanovení výše nároku náhrady ušlého výdělku při správě daní

vyhláška Ministerstva zdravotnictví č. 261/1997 Sb., kterou se stanoví práce a pracoviště, které jsou zakázané všem ženám, těhotným ženám, matkám do konce devátého měsíce po porodu a mladistvým, a podmínky, za nichž mohou mladiství výjimečně tyto práce konat z důvodu přípravy na povolání

vyhláška Ministerstva vnitra č. 246/2001 Sb., o stanovení podmínek požární bezpečnosti a výkonu státního požárního dozoru (vyhláška o požární prevenci)

vyhláška Ministerstva vnitra č. 247/2001 Sb., o organizaci a činnosti jednotek požární ochrany

vyhláška Ministerstva vnitra č. 328/2001 Sb., o některých podrobnostech zabezpečení integrovaného záchranného systému

vyhláška Ministerstva vnitra č. 380/2002 Sb., k přípravě a provádění úkolů ochrany obyvatelstva

vyhláška Ministerstva vnitra č. 388/2002 Sb., o stanovení správních obvodů obcí s pověřeným obecním úřadem a správních obvodů obcí s rozšířenou působností

vyhláška Ministerstva vnitra č. 512/2002 Sb., o zvláštní odborné způsobilosti úředníků územních samosprávných celků

vyhláška Ministerstva zdravotnictví č. 288/2003 Sb., kterou se stanoví práce a pracoviště, které jsou zakázány těhotným ženám, kojícím ženám, matkám do konce devátého měsíce po porodu a mladistvým, a podmínky, za nichž mohou mladiství výjimečně tyto práce konat z důvodu přípravy na povolání

vyhláška Ministerstva dopravy č. 3/2007 Sb., o celostátním dopravním informačním systému

vyhláška Ministerstva zdravotnictví č. 92/2012 Sb., o požadavcích na minimální technické a věcné vybavení zdravotnických zařízení a kontaktních pracovišť domácí péče

vyhláška Ministerstva zdravotnictví č. 240/2012 Sb., kterou se provádí zákon o zdravotnické záchranné službě

vyhláška Českého telekomunikačního úřadu č. 241/2012 Sb., o stanovení náležitostí technicko-organizačních pravidel k zabezpečení bezpečnosti a integrity veřejné komunikační sítě a interoperability veřejně dostupných služeb elektronických komunikací za krizových stavů

vyhláška Ministerstva zdravotnictví č. 296/2012 Sb., o požadavcích na vybavení poskytovatele zdravotnické dopravní služby, poskytovatele zdravotnické záchranné služby a poskytovatele přepravy pacientů neodkladné péče dopravními prostředky a o požadavcích na tyto dopravní prostředky

vyhláška Ministerstva zdravotnictví č. 180/2015 Sb., o pracích a pracovištích, které jsou zakázány těhotným zaměstnankyním, zaměstnankyním, které kojí, a zaměstnankyním-matkám do konce devátého měsíce po porodu, o pracích a pracovištích, které jsou zakázány mladistvým zaměstnancům, a o podmínkách, za nichž mohou mladiství zaměstnanci výjimečně tyto práce konat z důvodu přípravy na povolání (vyhláška o zakázaných pracích a pracovištích)

vyhláška Ministerstva vnitra č. 226/2015 Sb., o zásadách pro vymezení zóny havarijního plánování a postupu při jejím vymezení a o náležitostech obsahu vnějšího havarijního plánu a jeho struktuře

vyhláška Ministerstva životního prostředí č. 93/2016 Sb., o Katalogu odpadů

vyhláška Ministerstva životního prostředí a Ministerstva zdravotnictví č. 94/2016 Sb., o hodnocení nebezpečných vlastností odpadů

vyhláška Ministerstva dopravy č. 117/2017 Sb., kterou se mění vyhláška č. 177/1995 Sb., kterou se vydává stavební a technický řád drah, ve znění pozdějších předpisů

zákonné opatření předsednictva Federálního shromáždění Československé socialistické republiky č. 10/1989 Sb., k ochraně veřejného pořádku

zákonné opatření předsednictva České národní rady č. 17/1989 Sb., o přestupku proti opatřením k upevnění veřejného pořádku

zákonné opatrenie Predsedníctva Slovenskej národnej rady č. 18/1989 Sb., o priestupku proti opatreniam na upevnenie verejného poriadku

Pandemický plán České republiky pro případ pandemie chřipky vyvolané novou variantou chřipkového viru (2011)

pokyn generálního ředitele Hasičského záchranného sboru České republiky a náměstka ministra vnitra č 25/2003, kterým se stanovuje postup při uzavírání dohod v rámci integrovaného záchranného systému

metodická pomůcka Ministerstva vnitra č. j. PO – 1590/IZS – 2003, kterou se doporučují zásady pro jednotné rozlišování a vymezení preventivních, záchranných, likvidačních a obnovovacích (asanačních) prací spojených s předcházením, řešením a odstraněním následků mimořádných událostí

směrnice Ministerstva vnitra č. j. MV-117572-2/PO-OKR-2011, kterou se stanoví jednotná pravidla organizačního uspořádání krizového štábu kraje, krizového štábu obce s rozšířenou působností a krizového štábu obce

metodická pomůcka krizového řízení Ministerstva vnitra č. j. MV-55649-20/PO-OKR-2013, o stanovení jednotných pravidel vedení evidence údajů o přechodných změnách pobytu osob a evidence údajů o přechodných změnách pobytu osob za stavu nebezpečí podle §39d a § 39e zákona č. 240/2000 Sb., o krizovém řízení a o změně některých zákonů (krizový zákon), ve znění zákona č. 430/2010 Sb.

1  Předpisy jsou řazeny v pořadí:

– mezinárodní smlouvy,

– právní předpisy Evropské unie,

– ústavní zákony,

– kodexy,

– ostatní právní předpisy,

– další normy.

2  Není-li uvedeno jinak, jsou všechny právní předpisy v textu citovány ve znění pozdějších předpisů.

Úvod

Kooperace všech složek integrovaného záchranného systému, mezi které řadíme hasičské záchranné sbory, jednotky požární ochrany, poskytovatele zdravotnické záchranné služby a Policii České republiky, je základním elementem zdárné záchrany lidského života, ochrany životního prostředí, majetku i ochrany vnitřní a vnější bezpečnosti, při mimořádných událostech, kterými jsou živelní pohromy, havárie či dopravní nehody. Výše jmenované složky integrovaného záchranného systému jsou vymezovány jako složky základní a nejedná se o výčet taxativní. Pod integrovaný záchranný systém lze podřadit dále složky ostatní, mezi které lze klasifikovat vyčleněné síly a prostředky ozbrojených sil, obecní policie, orgány ochrany veřejného zdraví, havarijní, pohotovostní, odborné a jiné služby, zařízení civilní ochrany, neziskové organizace a sdružení občanů, která lze využít k záchranným a likvidačním pracím.

Integrovaný záchranný systém, v pojetí v jakém ho známe dnes, zakotvený v zákoně č. 239/2000 Sb., o integrovaném záchranném systému a o změně některých zákonů, prošel dlouhým vývojem. Nelze se ohlížet pouze do novodobé historie, tj. přelom 20. a 21. století, s odůvodněním, že před přijetím výše zmíněného zákona problematika integrovaného záchranného systému nebyla právně vymezena. Počátky lze spatřit již mnohem dříve.

Jelikož dochází v oblasti krizového managementu a integrovaného záchranného systému k silné interferenci, nelze opomenout a nezmínit počátky definování mimořádných událostí, které jsou ve velké míře vymezeny zákonem č. 240/2000 Sb., o krizovém řízení a o změně některých zákonů (krizový zákon). Geneze integrovaného záchranného systému a krizového řízení měla společné historické milníky, které nelze nezmínit. Již v 18. století lze spatřit snahy o právní vymezení mimořádných situací, se kterými se lidstvo potýkalo. Vliv na tuto skutečnost měl fakt, že docházelo ke genezi liberálních států s moderními prvky demokracie spočívající ve vládě lidu prostřednictvím demokratické ústavy. Tento trend převládal i v 19. století. V tomto časovém horizontu velmi často docházelo k akceptování ústav či ústavních zákonů, jež determinovaly strukturu a realizaci státní moci a vymezovaly práva a svobody občanů. Ústava a ústavní zákony garantovaly práva a svobody, a to mělo za následek nutnost tato práva a svobody omezit při mimořádných událostech, a to obdobnou podobou, tj. formou ústavy.

V období mimořádných událostí docházelo na našem území k psanému ukotvení práv a svobod občanů. Existuje-li právní vymezení práv a povinností, analogicky z toho vyplývá i možnost jejich suspenze, a to za určitých podmínek a v určitém čase. Tuto skutečnost zakotvil zákon č. 142/1867 ř. z., o obecných právech občanů státních v královstvích a zemích v radě říšské zastoupených. Snahy o úpravu mimořádných situací pokračovaly, což se projevilo v přijetí císařského nařízení č. 136/1868 ř. z. Bouřlivá doba, která se projevovala v občanských nepokojích na území královského hlavního města Prahy, zavdala říšské vládě záminku k prosazení u říšské vlády nařízení, které spočívalo v aplikování výjimečných opatření na území královského hlavního města Prahy a ve Smíchovském a Karlínském okresním státním hejtmanství. Následovalo přijetí dalších předpisů, ze kterých lze zmínit říšský zákon o tzv. výjimečném stavu, který právně determinoval mimořádné okolnosti bezpečnostní povahy.1 I po vzniku Československé republiky setrvávaly v platnosti právní předpisy, upravující mimořádné situace, z období existence C. a K. monarchie, mimo ústavního zákona č. 121/1920. Sb., kterým se uvozuje ústavní listina Československé republiky a ústavního zákona č. 293/1920 Sb., o ochraně svobody osobní, domovní a tajemství listovního (podle §§ 107, 112 a 116 ústavní listiny). Na základě přijetí zákonů, které zaváděly např. stanné právo^2, mohlo být dosaženo prosazení dalších předpisů mimo oblast trestního práva, jež by vymezovaly problematiku mimořádných události. Historické události vyvíjeli tlak na nutnost nastavení pravidel civilní letecké obrany při nepřátelských útocích. Zákon č. 82/1935 Sb. z. a n., o ochraně a obraně proti leteckým útokům, byl považován ve své době za jeden z nejdetailněji zpracovaných zákonů v Evropě, přičemž na jeho základech byla založena organizace Civilní protiletecké ochrany. Začal být prosazován institucionalizmus, což potvrzovalo přijetí zákona č. 131/1936 Sb., o obraně státu, který se zaměřil na mimořádné události vyplývající z nutnosti zajistit obranu při vnitřním či vnějším ohrožení. Zakládaly se nové instituce a úřady, např. Nejvyšší rada obrany státu. Při vyhlášení války byl aplikován institut branné pohotovosti státu. Tento systém byl aplikován do praxe při uzavření Mnichovské dohody.3

I přesto, že po skončení 2. světové války i nadále zůstaly v platnosti právní předpisy Československé republiky, byl v roce 1946 schválen zákon o porotních soudech, jenž byl vydán pod č. 232/1946 Sb. Jeho platnost však netrvala příliš dlouho, již v roce 1950 byl derogován. Nicméně umožňoval vládě po dobu jednoho roku zastavit činnost porotních soudů. Politické změny, které nastaly v roce 1948, měly za následek přijetí nové Ústavy a nejen to. Docházelo i k rušení zákonů, které již obsahově nevyhovovaly, např. zákon č. 300/1920 Sb., o mimořádných opatřeních.4 5

Po nástupu komunistické moci byly vydávány právní předpisy k jednomu konkrétnímu případu, který bylo třeba právně vymezit^6. Příkladem takovýchto tzv. opatření k upevnění a ochraně veřejného pořádku, je např. zákon č. 126/1968 Sb., o některých přechodných opatřeních k upevnění veřejného pořádku a zákon č. 127/1968 Sb., o některých přechodných opatřeních v oblasti tisku a ostatních hromadných informačních prostředků. Pro toto období je charakteristické zaměření „civilní obrany” na ochranu obyvatel a národního hospodářství, přípravu na eventuální použití zbraní hromadného ničení na území státu v globální válce. V zemích Varšavské smlouvy se vytvářela dle sovětského modelu obdobná struktura, jež se vyznačovala aplikováním ochranných opatření na celém území státu, což znamená, že byla vytvořena tzv. cílová analýza, která anticipovala atak singulárních míst podle a priori determinovaných skupin, „povinně dobrovolným” zapojením největšího možného počtu subjektů do tohoto systému, pozorováním a evaluací jejich aktivního začlenění do realizování přípravy. Zřízení rady obrany republiky a u vybraných národních výborů rad obrany národního výboru vyplývalo z ústavního zákona č. 10/1969 Sb., o Radě obrany státu. V létech po roce 1975 se systém změnil jen minimálními úpravami v návaznosti na transformaci společnosti. Za klíčovou změnu lze pokládat transfer řízení civilní obrany z oblasti působnosti vnitra do resortu Federálního ministerstva národní obrany. Pozornost v oblasti právní úpravy se přemístila na problematiku živelních pohrom a provozních havárií, přičemž bylo neustále považováno za klíčový účel ochrana obyvatelstva v okamžiku války a subvence bojujících armád. Zákonné opatření č. 10/1989 Sb., k ochraně veřejného pořádku, č. 17/1989 Sb., o přestupku proti opatřením k upevnění veřejného pořádku a č. 18/1989 Sb., o priestupku proti opatreniam na upevnenie verejného poriadku, patří mezi poslední schválená opatření ad hoc.

Změny ve společenských poměrech po roce 1989 měly vliv na legislativní směřování bezpečnostních předpisů a postupně byly přijímány a publikovány zákony, v nichž se odrážely principy demokratického státu. Primární snahy vymezení problematiky obrany republiky se projevovaly v přijetí nového ústavního zákona č. 110/1998 Sb., o bezpečnosti České republiky. Další sférou, na kterou se zaměřila pozornost, bylo branné zákonodárství, jež dostálo jistých změn, např. zákon č. 218/1999 Sb., o rozsahu branné povinnosti a o vojenských správních úřadech (branný zákon).

Záchranáři při realizaci svých každodenních povinností, jež reprezentují především pomoc při těžkých haváriích, nehodách a živelních pohromách^7, potřebovali zkoordinovat činnost osob, jež se svými silami, prostředky, pravomocemi či jinými eventualitami podílejí na pomoci s realizací záchrany osob, zvířat, majetku nebo životního prostředí. Integrovaný záchranný systém lze determinovat jako systém kooperace a koordinace složek, orgánů státní správy a samosprávy, fyzických a právnických osob při kolektivní realizaci záchranných a likvidačních prací, a to způsobem, „aby byli zapojeni všichni, kteří mohou pomoci, ale nikdo nikomu vzájemně nepřekážel.“ V současné době, která je přetechnizovaná a komplikovaná, se nejedná o jednoduchý úkol.

Počátek 90. let se vyznačoval velkými celospolečenskými změnami, které sebou nesly nejen kladné aspekty, ale také záporné jevy. Nárůst motorismu měl za následek zdvojnásobení počtu vozidel na silnicích, a s tím souvisel i nárůst počtu dopravních nehod. Řešení dopravních nehod spadalo pod výhradní gesci Policie České republiky, byla tudíž pracovně přetížena, neboť současně docházelo k nárůstu trestné činnosti. Pocit rezistence vůči válce ovlivňoval i užitečné činnosti v oblasti civilní obrany a ochrany. Armáda České republiky snižovala svoje početní stavy a taktéž počty svých posádek, což mělo za následek redukci záchranářských specialistů a snížení schopnosti armády pomáhat při rozsáhlých živelních pohromách a průmyslových haváriích. V tomto období se taktéž snižovala účast občanů v tradičních sdruženích, což souviselo s poklesem zájmu orgánů veřejné správy o fungování těchto sdružení, např. činnost zdravotnického sdružení Červeného kříže byla utlumena na nejnižší možnou hranici a došlo k poklesu počtu dobrovolných záchranářů. Zákon České národní rady č. 133/1985 Sb., o požární ochraně, měl pozitivní vliv v tom, že stanovil povinnost obci zakládat jednotku sboru dobrovolných hasičů obce. Dobrovolní hasiči tvoří jednu z nejdůležitějších platforem pro efektivní řešení výjimečných událostí ve všedním životě, a to díky tradici trvající jedno století. V hasičských záchranných sborech okresů (což platilo do roku 2002, kdy byly okresy zrušeny novelou), vykonávali činnost většinou profesionální hasiči, které situace přinutila změnit své zaměření, neboť boj s požáry činí pouhou pětinu z celkového počtu zásahů. V náplni jejich práce pomalu převládaly záchranné práce, tzv. technické zásahy. Tyto technické zásahy vyžadují součinnost s odborníky a na základě toho vyvstala idea integrovaného záchranného systému. Zformovat právní úpravu tak obsáhlého systému bylo velmi náročné. Primární krok k zavedení integrovaného záchranného systému bylo přijetí zákona České národní rady č. 425/1990 Sb., o okresních úřadech, úpravě jejich působnosti a o některých dalších opatřeních s tím souvisejících, který novelizoval zákon České národní rady č. 133/1985 Sb., o požární ochraně. Šlo o zpětnou vazbu na nutnost právně vymezit působnost okresních úřadu. V roce 1991 byl přijat zákon České národní rady č. 283/1991 Sb., o Policii České republiky, který novelizoval zákon č. 26/1993 Sb.8 Idea vytvoření integrovaného záchranného systému na počátku vycházela jen z usnesení vlády č. 246/1993 (UV), k návrhu zásad Integrovaného záchranného systému, ze dne 19. 5. 1993. Vláda přijala návrh těchto zásad tvořící elementární pilíř integrovaného záchranného systému. Mezi další právní předpisy, jež právně vymezovaly oblast předcházející integrovanému záchrannému systému, lze zařadit zákon č. 20/1966 Sb., o péči o zdraví lidu, který byl derogován zákonem č. 372/2011 Sb., o zdravotních službách a podmínkách jejich poskytování (zákon o zdravotních službách). Až do okamžiku přijetí zákona č. 239/2000 Sb., o integrovaném záchranném systému a o změně některých zákonů, neexistoval žádný právní předpis, jež by zastřešoval celou problematiku. Vyřešit stav tím, že bude přijata případná novelizace některých předpisů, by nemělo smysl, neboť bylo nutné rozhodnout se pro principiální a systémové řešení, jež se prostřednictvím jednoho speciálního právního předpisu bude dotýkat více sfér souvisejících s řešením mimořádných a krizových situací.

Autor se touto publikací nesnaží vytvořit zcela zevrubnou explikaci zákona o integrovaném záchranném systému, nebylo by to ani v jeho silách, protože některé záležitosti jsou technického rázu, jenž lze jen stěží anticipovat. Primární snahou autora je explikovat právní normu tak, aby čtenář snadněji porozuměl jejímu smyslu.

Aleš Zpěvák

1  Mezi mimořádné okolnosti bezpečnostní povahy dle říšského zákona o tzv. výjimečném stavu lze zařadit občanské nepokoje, vzpoury, povstání aj. Říšský zákon, publikovaný pod č. 66/1869 ř. z., lze aplikovat subsidiárně, neboť nezávisle vedle existujícího právního předpisu vznikala nová právní úprava mimořádných událostí. Tato skutečnost vyplývala z nutnosti zefektivnit ochranu monarchie, a to z důvodu vypuknutí 1. světové války.

2  Události předcházející zřízení stanného práva spočívaly v následujících okolnostech. V prosinci roku 1920 policie obsadila Lidový dům, jehož formálním majitelem byl Antonín Němec. Politické strany neměly právo vlastnit nemovitosti. V reakci na to levicová marxistická frakce sociálnědemokratické strany zahájila stávku, dále požadovala demisi vlády, zvýšení platů aj. Při stávce se některým oblastem nevyhnulo násilí. Jako důsledek bylo vyhlášeno stanné právo, bylo povoláno vojsko a zatčeno na 3 000 demonstrantů. Dalším důsledkem byl vytvoření Komunistické strany Československa z levicového křídla sociální demokracie, a to v květnu 1921. Blíže viz ŽALOUDEK, K. Encyklopedie politiky. Praha: Libri, 1999.

3  Mnichovská dohoda byla vyjednána 29. 9. 1938 v Mnichově mezi Německém, Itálií, Francií a Velkou Británií. K ratifikaci došlo 30. 9. 1938. Zástupci výše jmenovaných státu se dohodli, že Československo musí do 10. 10. odevzdat pohraniční území obývané Němci, tj. Sudety, Německu. Zástupci československé strany byli přítomni, ale k samotnému jednání nebyli přizváni. Cílem uzavření Mnichovské dohody bylo snaha Německa oslabit demokratické Československo, a tím ovládnout Evropu.

4  Institut stanného práva se však v minulosti příliš v praxi nepoužíval. Naposledy, kdy vláda na našem území vyhlásila stanné právo, byl okamžik, kdy reagovala na puč, jež zorganizoval K. Henlein. V roce 1990 došlo k definitivnímu zrušení stanného práva, a to zákonem č. 178/1990 Sb., kterým se mění a doplňuje trestní řád.

5  Blíže viz VANÍČEK, J., VODEHNAL, O. Krizový zákon. Komentář. Praha: Wolters Kluwer ČR, 2017, s. XXIV.

6  Skutečnost, kdy jsou předpisy vydávány pro jeden konkrétní případ, se nazývá ad hoc.

7  Živelní pohroma je chápána jako mimořádná událost, jež má původ v nepříznivém vlivu přírodních sil. Jejím následkem jsou škody na přírodě, majetku, narušuje zdraví a často končí smrtí člověka. Jedná se o výsledek rychlého či postupného přírodního procesu abnormálního rozsahu. Česká republika patří mezi oblasti, v nichž se setkáváme s povodněmi, sesuvy půdy i s důsledky atmosférických poruch.

8  Tyto zákony byly zrušeny a nyní je Policie ČR upravena zákonem č. 273/2008 Sb., o Policii České republiky.

ZÁKON O INTEGROVANÉM ZÁCHRANNÉM SYSTÉMU A O ZMĚNĚ NĚKTERÝCH ZÁKONŮ

zákon č. 239/2000 Sb., ze dne 28. června 2000

ve znění:

zák. č. 320/2002 Sb., zák. č. 20/2004 Sb., zák. č. 186/2006 Sb., zák. č. 306/2008 Sb., zák. č. 151/2010 Sb., zák. č. 375/2010 Sb., zák. č. 303/2013 Sb., zák. č. 344/2013 Sb., zák. č. 64/2014 Sb., zák. č. 183/2017 Sb. a zák. č. 225/2017 Sb.

Parlament se usnesl na tomto zákoně České republiky:

ČÁST PRVNÍ

HLAVA I
ZÁKLADNÍ USTANOVENÍ

§ 1
Předmět úpravy

Tento zákon vymezuje integrovaný záchranný systém, stanoví složky integrovaného záchranného systému a jejich působnost, pokud tak nestanoví zvláštní právní předpis, působnost a pravomoc státních orgánů a orgánů územních samosprávných celků, práva a povinnosti právnických a fyzických osob při přípravě na mimořádné události a při záchranných a likvidačních pracích a při ochraně obyvatelstva před a po dobu vyhlášení stavu nebezpečí, nouzového stavu, stavu ohrožení státu a válečného stavu (dále jen "krizové stavy").

K § 1

Interpretované ustanovení determinuje předmět úpravy, který má právní základ v čl. 3 úst. zák. o bezpečnosti ČR, který vymezuje povinnost podílet se na zajištění bezpečnosti České republiky pro státní orgány, orgány územních samosprávných celků, právnické a fyzické osoby, a to za předpokladu bezprostředního ohrožení suverenity, územní jednoty, demokratických principů republiky nebo významného ohrožení vnitřního pořádku a bezpečnosti, životů a zdraví, majetkových hodnot nebo životního prostředí, nebo je-li nutné realizovat mezinárodní závazky o společné obraně.

Komentované ustanovení vymezuje působnost a pravomoc singulárních orgánů, a to nejen přesným určením práv a povinností právnických a fyzických osob při přípravě na krizové situace a při jejich řešení. Dále ustanovení vymezuje odpovědnost v případě porušení stanovených povinností.

Ustanovení § 1 hovoří o složkách integrovaného záchranného systému. Jedná se o pouhé obecné pojmenování. Konkrétně vyjmenované jednotlivé složky zde nenalezneme.

Abychom lépe pochopili toto ustanovení, je nutné porozumět pojmům pravomoc a působnost. Velmi srozumitelně toto explikuje prof. Viktor Knapp, DrSc. Pravomoc lze chápat jako meze eventuality chování, tj. např. oprávnění státních orgánů a orgánů územní samosprávy. Zpravidla za pravomoc lze považovat druhové označení orgánu oprávněného o věci rozhodovat. Příslušnost je naproti tomu specifické označení takového orgánu. Jako příklad lze uvést např. otázku, zda o určité věci přísluší rozhodovat soudu či správnímu orgánu. Působnost na druhé straně znamená vymezení okruhu činností a právních vztahů v kompetenci složek integrovaného záchranného systému.

Výraz „státní orgán“, jež zákon zmiňuje, lze pokládat za kontroverzní, neboť jej zákonodárce transferoval do § 1 z čl. 3 odst. 2 úst. zák. o bezpečnosti. Tento pojem nenalezneme v Ústavě, nemá v ní tudíž oporu. Lze toto počínání tedy chápat jako inkosekvenci? Z Ústavy vyplývá, že lid je nositelem státní moci a realizuje ji prostřednictvím moci zákonodárné, výkonné a soudní. Nelze tedy tomuto ustanovení rozumět tak, že jsou státním orgánem myšleny veškeré orgány státní moci. Neplyne to ani z čl. 2 odst. 1, ani z čl. 87 odst. 1 písm. d) Ústavy a ani z § 72 odst. 1 zák. o ÚS, neboť pojem „státní orgán“ tyto předpisy neobsahují. Nalezneme v nich však slovní spojení „orgán veřejné moci“. Diferenci mezi těmito pojmy lze spatřovat v tom, že stání moc je chápana jako moc realizována přímo státem, na rozdíl od moci veřejné, kterou je nutné chápat jako pojem v širším smyslu slova. Význam institutu veřejné moci v demokratickém pojetí znamená systém, který tvoří mnoho složek a komponentů. Tvoří však jednotu pravidel, struktur a postavení obyvatelstva má vztah k tomuto systému. Veřejná moc pomocí svých nositelů v různých historických epochách ospravedlňovala proč právě ta či ona osobnost, ideologie či politické stanovisko autorizují, aby veřejná moc byla „v rukou“ jistého mocenského spojení, národa apod. V tomto případě bylo podstatné, zda toto stanovisko obyvatelstvo respektovalo dobrovolně nebo pod nátlakem (srov. Klíma, 2016, s. 33 a 34).

Ústřední správní úřady, správní úřady a orgány krajů a orgány obcí mají povinnost plnit úkoly směřující k zabezpečení obrany státu, musí vzájemně kooperovat a samozřejmě si musí předávat veškeré a nezbytné informace z informačního systému, které by usnadnily a urychlily splnění výše uvedených úkolů. Při zajišťování obrany státu používají pracovišť krizového řízení, pracovních a poradních orgánů založených na základě zvláštních zákonů. To vše vyplývá z § 9a odst. 1 zák. o zajišťování obrany ČR. Jako koordinátor při výše uvedených činnostech vystupuje Ministerstvo obrany. Místa, kde ústřední správní úřady, správní úřady a orgány krajů a obcí realizují činnosti spočívající v zajištění bezpečnosti státu a obyvatel, se nazývají krizové štáby, pracoviště krizového řízení a bezpečnostní rady. Právní oporu pro tuto skutečnost nalezneme v § 9a odst. 1 zák. o zajišťování obrany ČR. Existuje provázanost § 9a odst. 2 zák. o zajišťování obrany ČR, s krizovým zákonem, jež stanoví, že pokud je ohrožena bezpečnost ČR vnějšími vlivy a za válečného stavu, lze na tuto situaci aplikovat krizový zákon. Ustanovení § 9a odst. 3 zák. o zajišťování obrany ČR, obsahuje v okamžiku ohrožení státu vyhlášeného v návaznosti na zabezpečení obrany ČR před vnějším atakem a za válečného stavu možnost sepisovat krizové plány na základě krizového zákona, přičemž takto vytvořené krizové plány jsou individuální složkou plánu obrany republiky.

Je velmi důležité rozlišit následující pojmy, a to stav nebezpečí, nouzový stav, stav ohrožení státu a válečný stav. Stav nebezpečí definuje v § 3 krizový zákon jako jeden ze tří krizových stavů. Tento stav lze vyhlásit hejtmanem pouze na území kraje, jeho části, nikoli pro celou Českou republiku, na území Prahy jej vyhlašuje primátor. Avšak nahlédneme-li na to z praktického hlediska, lze si představit, že by ve výjimečném případě mohly býti stavy nebezpečí vyhlášeny ve všech krajích, avšak separátně jednotlivými hejtmany. Jedná se tedy o bezodkladné opatření a lze ho vyhlásit v případě, pokud jsou ohroženy život, zdraví, majetek, životní prostředí, avšak jeho účinnost ohrožení nedosahuje značného rozsahu, a nelze toto ohrožení odvrátit obvyklou činností správních úřadů a složek integrovaného záchranného systému. Zde je patrné, že záměrem taxativního výčtu předmětů ohrožení bylo vymezit všechny sféry, které mohou být ohroženy, přičemž k vyhlášení stavu nebezpečí postačí ohrožení pouze jedné z nich, např. pouze majetek, zdraví nebo život. V průběhu let se podoba § 3 krizového zákona poněkud změnila. Před novelou z roku 2003 byla součástí možných sfér ohrožení i vnitřní bezpečnost a veřejný pořádek, přičemž poté došlo k úpravě, a to z důvodů, že hejtmani by zasahovali do činnosti Policie ČR, která má v kompetencích chránit vnitřní bezpečnost a veřejný pořádek. Je nasnadě, zda se jednalo o novelu šťastnou či nešťastnou. Lze se k této problematice postavit tak, že legislativa krizového řízení by měla postihovat jak vojenskou, tak i nevojenskou problematiku. Stav nebezpečí má jisté náležitosti stanovené zákonem, a to např., že musí obsahovat důvod, determinování území, na kterém bude platit a doba, kdy bude platit. Obsahem musí samozřejmě být i seznam krizových opatření a jejich rozsah. Za předpokladu, že stav nebezpečí je vyhlášen na základě zákona o IZS, uvede se tato skutečnost do samotného rozhodnutí. Krizové opatření definuje krizový zákon v § 2 odst. 2 písm. c) jako opatření organizační nebo technické povahy příslušné k řešení krizové situace a asanaci jejich důsledků, mezi které lze řadit činnosti, jež zasahují do práv a povinností osob. Taxativní výčet takovýchto opatření neexistuje. Je nutné při aplikování krizových opatření, že je třeba dodržovat ústavní zákony, např. Listinu, která v čl. 4 odst. 4 stanoví, že při realizování ustanovení o krizových opatřeních, která přesahují hranice základních práv a svobod, musí být šetrná k podstatě těchto práv a svobod. Nesmí docházet k zneužívání těchto opatření a musí být využívána pro účel, pro který jsou stanovena. Z toho důvodu každé opatření musí zvládnout zkoušku proporcionality. Dojde-li k jakékoli změně, je povinností jí vyhlásit. Stav nebezpečí lze vyhlásit pouze po nezbytnou dobu, maximálně na 30 dnů. To znamená, že se jedná o dobu, pro kterou lze důvodně předpokládat ohrožení a zároveň nemožnost toto ohrožení odvrátit obvyklým způsobem. V případě prodloužení této lhůty s tím musí souhlasit vláda na žádost hejtmana. Rozhodnutí o stavu nebezpečí se zveřejňuje ve Věstníku právních předpisů kraje.

Nouzový stav je na rozdíl od stavu nebezpečí upraven ústavním zákonem o bezpečnosti ČR. Vláda jej může vyhlásit v případě, že živelní pohromy, ekologické nebo průmyslové havárie, nehody nebo jiná nebezpečí ohrožují životy, zdraví nebo majetkové hodnoty nebo vnitřní pořádek a bezpečnost. Nelze ho vyhlásit v případě, že je vedena stávka na ochranu práv a oprávněných hospodářských a sociálních zájmů. Pokud by byla obava z prodlení, může vyhlásit nouzový stav předseda vlády. Vláda pak má lhůtu 24 hodin na to, aby jeho rozhodnutí buď potvrdila či zrušila. Neprodleně musí dojít ze strany vlády k informování Poslanecké sněmovny, která má ještě právo veta a má kompetence toto vyhlášení zrušit. I zde existuje povinnost odůvodnění vyhlášení nouzového stavu, jeho časového a prostorového vymezení. Současně s vyhlášením nouzového stavu musí vláda determinovat, která práva vymezená zvláštním zákonem a v jaké míře se v souladu s Listinou omezují, a které povinnosti, v jakém rozsahu a komu se ukládají. I zde nalezneme lhůtu 30 dnů, na kterou lze maximálně nouzový stav vyhlásit. Zde však o prodloužení nerozhoduje vláda, ale Poslanecká sněmovna. Nouzový stav skončí uplynutím doby, pro kterou byl vyhlášen, pokud jej vláda či Poslanecká sněmovna nezruší před touto lhůtou.

Stav ohrožení státu upravuje čl. 7 úst. zák. o bezpečnosti ČR, jež taxativně determinuje důvody, proč je možné vyhlásit tento stav: „je-li bezprostředně ohrožena svrchovanost státu nebo územní celistvost státu anebo jeho demokratické základy.“ Nezáleží na tom, že se jedná o ohrožení interního nebo externího původu. Toto právní vymezení lze považovat za poněkud vágní, neboť přesně nevymezuje, zda se jedná o ohrožení vojenského či jiného charakteru (Jirásek, 2004, s. 82). Rozhodování o vyhlášení stavu ohrožení státu náleží do gesce Parlamentu, přičemž ústavní zákon o bezpečnosti ČR zakotvuje tzv. „iniciační monopol vlády“. Aby mohlo být schváleno a přijato usnesení o vyhlášení stavu ohrožení státu, požaduje ústavní zákon o bezpečnosti ČR souhlas alespoň nadpoloviční většiny všech poslanců a nadpoloviční většiny všech senátorů. Nikde však není přesně stanoveno, jakým způsobem se tato situace odhlasuje, zda na společné schůzi obou komor či o tom, rozhodne každá komora separátně (Klíma, 2009, s. 878). V zákoně č. 90/1995 Sb., o jednacím řádu Poslanecké sněmovny, se hovoří o tom, že se rozhoduje ve zkráceném řízení. Zákon č. 107/1999 Sb., o jednacím řádu Senátu, stanoví obdobné podmínky. Část odborné veřejnosti vyslovila obavu, že pokud by se Česká republika ocitla v situaci, kdy by komory Parlamentu měly být svolány z důvodu schválení a vyhlášení stavu ohrožení státu nebo při rozhodování o válečném stavu, mohlo by se k nutnému vysokému kvóru požadovaného ke schválení vše zkomplikovat. Opírají se o argument, že vzhledem k časové tísni a velikosti zákonodárného sboru, takováto možnost nemusí být vždy výhodná a aplikovatelná. Navrhují tak, aby jejich kompetence převzal prezident republiky jako vrchní velitel ozbrojených sil nebo by tato pravomoc byla svěřena vládě, která má odpovědnost za zabezpečení obrany státu. Vyhlašuje se obdobným způsobem jako zákon a publikuje se v hromadně sdělovacích prostředcích. V okamžiku, který je stanoven v rozhodnutí, nabývá účinnosti. Je nutné ho opět časově i prostorově vymezit, v tom smyslu, že jej lze vyhlásit pro část nebo dokonce pro celé území republiky.

Válečný stav právně zakotvuje samotná Ústava a zmiňuje se o něm opět ústavní zákon o bezpečnosti ČR. Podle čl. 43 odst. 1 Ústavy se rozhoduje o vyhlášení válečného stavu: „je-li Česká republika napadena, nebo je-li třeba plnit mezinárodní smluvní závazky o společné obraně proti napadení.“ Novela Ústavy z roku 2000 vymezila, že pokud má být rozhodnuto o válečném stavu, musí být splněny předem stanovené předpoklady, přičemž postačí naplnění alespoň jednoho z uvedených předpokladů. Z významové souvislosti vyplývá, že se jedná o stav vojenského charakteru a jako takový je chápán jako nejzávažnější ze zmiňovaných mimořádných stavů. Napadení České republiky teorie vykládá jako „ozbrojený útok ze strany jiného státu nebo jiné cizí moci, který má za následek narušení běžného fungování státu – nikoli tedy jen jednorázový atak skupiny zahraničních teroristů“ (Klíma, 2009, s. 361). Mezinárodní smluvní závazky o společné obraně proti napadení mohou být dvoustranné nebo vícestranné. Mají vliv na vyslání ozbrojených sil ČR do zahraničí a zároveň na přijetí ozbrojených sil jiných států na území ČR. Takové situace nepředpokládají k vyhlášení válečného stavu přímo napadení území České republiky. Ústava je v oblasti vyhlašování válečného stavu poněkud vágní a hovoří pouze o tom, že s válečným stavem musí být vysloven souhlas na základě předchozí žádosti, z čehož vyplývá, že musí být vyvinuta jistá iniciativa, aby byl válečný stav vyhlášen. Konkrétního iniciátora bychom v Ústavě hledali stěží, není přesně vymezeno, kdo by jím měl být. Nenalezneme zde ani podrobnější popis procesu samotného schvalování. Není vyžadována společná schůze obou komor, neboť komory rozhodují jednotlivě, v libovolném pořadí a ve zkráceném jednání. V okamžiku, kdy by byla Poslanecká sněmovna rozpuštěna, převezme rozhodovací pravomoc Senát, jako je tomu při rozhodování o stavu ohrožení státu. Prostorové vymezení válečného stavu je jasné, neboť ho lze vyhlásit pouze pro celé území republiky. Zaměříme-li se na ukončení válečného stavu, i v této oblasti je Ústava poněkud neurčitá. Z historické praxe a z literatury jsou známy dva způsoby, a to ratifikace mírové smlouvy či rozhodnutím Parlamentu ČR.

Související ustanovení:

§ 2 – vymezení pojmů, § 4 – složky integrovaného záchranného systému, § 6 až 9 – ministerstva a jiné ústřední správní úřady, § 10 a § 11 – hejtman, § 12 – obecní úřad obce s rozšířenou působností, § 13 – starosta obce s rozšířenou působností, § 15 – orgány obce, § 16 – práva a povinnosti starosty obce při provádění záchranných a likvidačních prací a § 23 až 25 – právnické osoby a podnikající fyzické osoby a fyzické osoby

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Zákon o integrovaném záchranném systému (239/2000 Sb.). Komentář.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.