Ema a její kouzelná zoo
Žárlivý levhart

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Amelia Cobb

Ema a její kouzelná zoo – Žárlivý levhart – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2019

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Po chvilce se objevily dvě obrovské smetanově bílé tlapy pokryté tmavými skvrnami. Potom vykoukla ven elegantní hlava a zavětřila. Z bedny pomalu vylezla velikánská kočka, která měla nádhernou bílou srst s tmavými flíčky.

Se zvláštním poděkováním Natalii Dohertyové

Kapitola jedna

Blíží se Vánoce

„Rolničky! Rolničky! Kdopak vám dal hlas?“ zpívala Ema Parkerová, když vpadla do dveří a hodila školní batoh na zem. „Monty, kde jsi? Jsem doma a ve škole máme vánoční prázdniny!“

Ema měla velice neobvyklý a zvláštní domov. Bydlela v malém domku, který však nestál v normální ulici. Nacházel se v areálu Záchranné zoo – a Ema měla za sousedy místní zvířata.

Z kuchyně se ozvalo šťastné vypísknutí a Ema vešla dovnitř, aby zjistila, co tam její nejlepší kamarád provádí. Monty seděl na jídelním stole a uždiboval vánoční koláček. Byl to maličký šedivý lemurek s dlouhým zatočeným ocasem a dvěma veselýma zlatýma očima. Dneska měl roztomilou tvářičku samý drobek. „Monty! Doufám, že jsi zase nesnědl všechny koláčky,“ pronesla Ema a snažila se zachovat vážnou tvář.

„Jenom dva,“ zašvitořil Monty vesele. „Mám Vánoce moc rád. Vždycky bývá k snědku tolik dobrých věcí!“

Ema vzala lemurka do náruče. „Pojď, Monty. Máma a ošetřovatelé slíbili, že počkají, než se vrátím ze školy, abych s nimi mohla ozdobit vánoční strom.“

„Tak jdeme na to!“ vypískl Monty vzrušeně, vyskočil Emě z náruče a pelášil ke dveřím.

Kamarádi se spolu rozběhli zoologickou zahradou. Dneska měla Záchranná zoo zkrácenou otevírací dobu, aby její zaměstnanci mohli vánočně vyzdobit pavilony, a na prázdných chodnících se třpytila jinovatka. Mrzlo a na plotech výběhů visela vílí světýlka, která zářila jako hvězdy. Ema se cestou kolem nich usmála. Všechno začínalo připomínat Vánoce – hlavně pavilon tučňáků. Letos ošetřovatelé vybudovali vedle jejich výběhu malé kluziště s dřevěnou budkou, kde si návštěvníci budou moct vypůjčit brusle.

Ema nakoukla přes plot do výběhu a zavolala na nejbližšího tučňáka. „Ahoj, Poppy! Nevíš, kdy se kluziště otevře?“

Malá Poppy se přikolébala k plotu, zapištěla a nedočkavě zamávala křídly. „Jé, zítra?“ vykřikla Ema nadšeně. „Už se nemůžu dočkat, až si zabruslím!“

Poppy naklonila hlavu na stranu a zvědavě zašvitořila. „Ne, ještě nikdy jsem to nezkoušela,“ vysvětlila Ema. „Asi mi to nepůjde, ale stejně se těším!“

Ema s Montym pokračovali v cestě a Poppy jim na rozloučenou zamávala křídlem. Ema se musela usmát, když na ně lvi zařvali své ahoj a plameňáci zavřeštěli přátelský pozdrav. Tohle byl hlavní důvod, proč tak ráda bydlela v zoologické zahradě. Znala obrovské tajemství: zvířata rozumějí každému slovu, které lidi řeknou, a dokážou s nimi mluvit. Většina lidí jejich štěkotu, skřehotání a brumlání nerozumí – Ema však ano! Ale nikomu to neřekla. Bylo to tajemství mezi ní a jejími zvířecími kamarády.

O pár minut později se Ema s Montym zastavili před zbrusu novým výběhem. Nebyl ještě úplně hotový a branka byla dosud zatlučená velkou dřevěnou deskou. Ema se vytáhla na špičky, aby se podívala přes plot, a Monty jí vyšplhal na hlavu, aby měl lepší rozhled. „Vidíš něco, Monty?“ zeptala se Ema s nadějí.

„Je strašně velký a vidím uvnitř nějaké stromy a skály, ale to je bohužel všechno, co je vidět,“ popisoval lemurek.

Ema si povzdychla. „Kéž bychom věděli, pro koho je.“

Nikdo tak v Záchranné zoo netušil, pro koho je nový výběh připravený. Před měsícem přišla pohlednice od Emina prastrýčka Horáce. Svým chaotickým rukopisem v ní žádal ošetřovatele, aby přichystali nový výběh, a přesně vysvětlil, jak by měl vypadat. Ale nenapsal, jaké zvíře v něm bude žít.

Prastrýček Horác byl majitel Záchranné zoo. Byl to slavný cestovatel a zoologickou zahradu se rozhodl založit kvůli všem těm ztraceným, zraněným a vyděšeným zvířatům, s nimiž se setkával na svých cestách. Teď poskytovala Záchranná zoo bezpečný domov veškerým tvorům v nesnázích. Emina maminka Lucy tady pracovala jako veterinářka a žila spolu s dcerkou v malém domečku na kraji zoologické zahrady. Prastrýček Horác stále cestoval po světě, a kdykoli objevil zvířata v nouzi, přivážel je sem. Ema doufala, že ta tajemná pohlednice znamená, že se brzy vrátí domů – s nejnovějším zvířecím přírůstkem zoologické zahrady.

„Jsem zvědavá, jaké zvíře s sebou prastrýček Horác přiveze, Monty,“ pronesla Ema a cítila, jak ji v břiše šimrá nedočkavostí. „Jen si představ, kdyby prastrýček Horác přijel na prázdniny. To by byly nejlepší Vánoce na světě!“

„Možná se objeví na Štědrý večer, jako Santa Claus,“ šveholil Monty nadšeně.

„Já jen doufám, že se vrátí co nejdřív,“ dodala Ema. „Moc mi chybí.“

Za dalším rohem byl travnatý plácek, kde návštěvníci v létě svačili. Ale teď stál přímo uprostřed obrovský vánoční strom. „Páni,“ vydechla Ema a podívala se nahoru na strom, který se nad ní tyčil. „Je vyšší než náš dům, Monty. Podle mě jsme takhle vysoký strom ještě nikdy neměli!“

Ošetřovatelé rozbalovali na plácku krabice s vánoční výzdobou. Emina maminka Lucy rozmotávala barevné řetězy. „Tady jsi, Emo!“ zvolala, došla k Emě a políbila ji na tvář. „Takže můžeme začít.“

Ema podle usměvavých tváří poznala, že zaměstnanci mají dobrou náladu. Ošetřovatelka pand Stefanie všem nabízela lahodné cukroví a ošetřovatel žiraf Frank si broukal vánoční koledu. Ema věšela na strom třpytivé vánoční ozdoby a přidala se k němu. „Tichá noc, svatá noc, v spánku svém dýchá zem!“

„Chci taky pomáhat,“ dožadoval se Monty a zatahal Emu za šálu.

Ema ztišila hlas, aby nikdo neslyšel, že s lemurkem mluví. „Tady,“ řekla a položila mu do maličkých paciček lesklou kouličku. „Můžeš ji pověsit nahoru, kam nedosáhneme?“

Monty přikývl a vyšplhal na strom. Když pověsil kouličku na větev, pyšně zapištěl. Lucy zvedla hlavu. „Podívejte! Šikulka Monty nám pomáhá.“

„Skoro jako by věděl, co má dělat,“ prohodila Stefanie.

Ema se usmála.

Konečně visely všechny ozdoby na stromě. Když maminka vytáhla z krabice lesklou zlatou hvězdu, Ema posmutněla. „Hvězdu přece vždycky dává na špičku prastrýček Horác,“ pronesla sklíčeně. „Bez něj to udělat nemůžeme.“

„Nesmysl,“ vyštěkl hlas za jejími zády. Ema zasténala, protože na plácek právě připochodoval příšerný ředitel zoologické zahrady pan Pinč. „Letos umístím hvězdu já. Koneckonců, když je pan Higgins na cestách, mám zoo na starosti místo něj,“ oznámil důležitě. Pak si všiml krabic roztroušených kolem a zamračil se. „I když podle mého názoru se kolem Vánoc nadělá spousta nepořádku. Všechny ty cetky a papíry kolem? Fuj! Už se nemůžu dočkat, až bude po všem a celá zoologická zahrada bude zase uklizená.“

Vsunul si zlatou hvězdu do kapsy a začal šplhat po žebříku, který přinesli ošetřovatelé ke stromu. Ema se na ředitele zamračila. Pan Pinč si stěžoval pořád, ale nemohla uvěřit, že mu vadí dokonce i Vánoce.

Najednou se po obloze mihl modrý záblesk, obletěl strom a lehce přistál na nejvyšší větvi. „Kiki!“ vykřikla Ema a srdce se jí rozbušilo radostí.

Kiki byl nádherný ara hyacintový s lesklým peřím a dlouhým zahnutým zobákem. Patřil prastrýčku Horácovi a byl neustále s ním. „Takže to znamená…,“ vyhrkla Ema a nedočkavě se rozhlédla.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Ema a její kouzelná zoo - Žárlivý levhart.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.