Stéphane Garnier

CHOVEJTE SE

JAKO KOČKA
2

„Všechno, co jsem vám ještě neřekl…“

JOTA/2019

Vydáno ve spolupráci s Les Éditions de l’Opportun a jejich
řádně jmenovaným agentem 2 Seas Literary Agency a literární agenturou Livia Stoia Literary Agency.

Agir et penser comme un chat. Saison 2

Copyright © Éditions de l’Opportun, 2019

Translation © Jitka Řihánková, 2019

© Nakladatelství jota, s. r. o., 2019

978-80-7565-592-9

Věnováno mému kocourovi Ziggymu,
který mě opustil začátkem léta 2018.

DÍKY

„Lidé, kteří mají rádi kočky,

mívají to největší srdce.“

Susan Easterlyová

Tuto knížku věnuji všem kočkám na Zemi stejně jako všem milovníkům koček, kteří pomohli k úspěchu knížce Chovejte se jako kočka přeložené do 28 jazyků na celém světě! Co nejupřímněji vám děkuji za všechny vaše zprávy a svědectví, které mě hluboce zasáhly. Protože pro autora není nic důležitějšího než pocit, že to, co píše, je užitečné.

Ať toto nově vydané dílo žije podle vůle každého s ohledem na jeho kulturu a přání, ať z něj každý čerpá, co je pro něj užitečné, a já doufám, že nová tajemství kočičího života rozjasní váš každodenní život i vaši budoucnost.

Přeji vám jen to nejlepší a ještě trochu víc. Srdečně a přátelsky

Stéphane

ŽIVOTNÍ DRUH

Už několik měsíců nikdo nelehává na hromadách mých papírů. Už si nikdo nechodí při probuzení otírat hlavu o mé tváře. Už se na mě nikdo neusměje a nemrkne, když se večer vracím. Nikdo už se neprochází po mé klávesnici, když je pozdě. Nikdo už mi nepřipomíná pořadí mých priorit, když se příliš dlouho ztrácím mezi řádky. Nikdo už nelehá na moje rány, aby mi pomohl usnout.

Už neslyším tichý zvuk po celém bytě, ale ještě slyším slabou ozvěnu tvých tlapek pobíhajících po parketách. Tu krátkou symfonii mám v paměti po celé dlouhé týdny, co už tady nejsi, od chvíle, kdy jsi odešel poté, cos mě celé roky doprovázel na strmé cestě psaním a životem.

Kdo tady bude zítra? Kde jsi? Kdo ještě bude svědkem mého života, stejně jako jsi byl dlouho ty? Kdo se objeví a zase zmizí, když jsi tolik let dohlížel na poctivost nad každou vznikající stránkou? Kdo mi dokáže říct, že lžu, když urputně bojuju s gramatikou a skladbou a výsledkem je příval slov, od něhož ses odvracel, abych pochopil, že tato stránka má stejnou budoucnost jako papírová koule hozená do koše.

Kdo mě teď povede? Kdo mi dá svými pohledy, chováním, posunky najevo, jak moc se pletu? Kdo teď bude můj průvodce?

Už neslyším lehké kroky, jak nenápadně vcházejí do mé pracovny, už neslyším tiché mňoukání, aby sis získal pozornost, pohlazení nebo prostě jen společný život. Už je slyšet jen zvuk času, který tě odnesl, tak jako odnáší příbuzné, přátele.

Teď už mi ve vzpomínkách zbývají jen ty nejlepší chvíle, kdy jsem tě měl u sebe, v mých myšlenkách, jako svého největšího životního druha.

V tomto posledním díle, které jsem napsal po tvém boku, popíšu, co jsi mi ty poslední měsíce dal, několik tajemství života, několik receptů na štěstí, které jsem chtěl žárlivě střežit, ale „je k ničemu vlastnit to, co nemůžeme sdílet“, jak jsi mi to pošeptal. Takže, jestliže jsi naučil mě a stovky tisíc lidí na celém světě „chovat se jako kočka“, musím na tvou památku předat štafetu tvých posledních životních rad.

„Všechno, co nedáme, je ztraceno,“ říká jedno pořekadlo. Nezbývá nic jiného než předat to, co jsi mi dal, příteli, kocoure, můj Ziggy.

Doufám, že se s tebou setkám jinde, v jiné životní úrovni, a slibuju ti, že řeknu všechno, nebudu lhát, a i přes tyto smutné řádky se nepřestanu usmívat!

NÁŠ PALUBNÍ DENÍK

JAKO PRŮVODCE PO VAŠEM

HLEDÁNÍ ŠTĚSTÍ

CO JSEM VÁM ZAPOMNĚL ŘÍCT…

V mé předchozí knížce Chovejte se jako kočka jsem shromáždil čtyřicet inspirujících kočičích vlastností, nadání a schopností, které bychom my sami měli přijmout pro pocit spokojenosti.

Během měsíců, které následovaly po vydání první knížky, jsem si při rozhovorech a různých pozorováních uvědomil, že jsem rozhodně neřekl všechno! Ziggy mi pravidelně našeptával nová slova, nová poselství. U něj i u novinářů jsem se setkával s tématy, jimiž jsem se vůbec nezabýval.

Pak přišly první zprávy od čtenářů, kteří mi popisovali, jak tu knížku vnímali, jak si ji přivlastnili a jak z ní každý po svém čerpali řešení přizpůsobená svým životům. Její využití a dopad byly ve skutečnosti mnohem širší, než jsem si představoval. Začal jsem si tedy vést jakýsi palubní deník, kam jsem si neustále zaznamenával nové charakterové rysy kočky, které by se mohly hodit i lidem a které mi celou dobu vyvstávaly před očima.

Jak už jsem mnohokrát zmínil, Ziggy se na psaní této knížky podílel stejnou měrou jako já. Nakonec jsem si dokonce uvědomil, že jsem byl chvílemi možná jen jeho písař… a také proto je třeba, abych mu vzdal hold. Jestliže byl průvodcem v tom inspirativním hledání pohodlí a umění žít a také vzhledem k vašim dojemným svědectvím, je mojí povinností dát mu slovo stejně jako mně.

Dostal jsem tedy nápad sdílet s vámi tento deník psaný dvěma rukama a dvěma tlapkami a prozradit vám, čím vším se ještě můžeme inspirovat, abychom byli ještě šťastnější! Všechno, co jsem mohl tlumočit z jeho každodenního chování a z jeho pohledů, všechno, co jsme v posledních měsících mohli spolu prožívat.

Prozradím vám všechno o svém pozorování koček i o jejich vnímání člověka. Nebudu tady vystupovat s nějakým antropomorfismem, nebudu kočce vkládat do úst něco, co si nemyslí, ale budu ji poslouchat, jak šeptá o svých postojích ke každodennímu životu a k nám, co by nás mohlo učinit šťastnějšími. Teď nás naše nové hledání zavede k ještě většímu pohodlí, budeme sledovat její kroky na cestě za štěstím, ke kterému nás chce dovést.

Ať mluvíme o lásce, zdraví nebo o práci, ozvěny kočičího způsobu života mi našeptávaly poselství, zákony a životní rady. Ziggy mi odhalil jejich tajemství. Tajemství, o nichž jsem mu musel slíbit, že vám je předám ještě předtím, než před několika týdny usnul…

101 dní:

o tolik kočičích tajemství

a drobných životních radostí

se podělíme.

SLOVO PÁNA DOMU

Bylo prozíravé napsat první díl Chovejte se jako kočka, ale to není všechno! Dokonce toho hodně chybí, jestli se opravdu chcete „chovat, myslet, milovat a žít jako kočka“.

Doneslo se mi, že mnoho čtenářů v jeho knížce zvláště ocenilo moje kočičí úvahy, takže jsme se shodli na tom, že vám odhalíme ještě několik tajemství štěstí, několik tajemství ze života kočky: dávám průchod své výřečnosti a on mi obden předá pero. K mé velké radosti.

Služebník! Napište si sami návod ke štěstí!

ZIGGY

neděle 1

HON ZA ŠTĚSTÍM

„Štěstí je, když to, co si myslíme, říkáme a děláme, je v harmonii.“

MAHÁTMA GÁNDHÍ

„Opravdové štěstí nezávisí na žádné bytosti, na žádném předmětu. Závisí jen na vás samotných.“

DALAJLÁMA

V prvním díle Chovejte se jako kočka jsme probrali čtyřicet základních kočičích vlastností a nadání, které můžeme převzít, abychom rozvíjeli sebedůvěru a zbavili se klamu, abychom mohli existovat. Naučili jsme se povolit sevření a trochu změnit své vnímání světa z pohledu kočky, abychom se v životě cítili lépe.

V této druhé knížce navrhuji jít v klidném hledání umění žít ještě trochu dál. Když jste určili, opravili a přeorientovali v životě to, co vás tížilo, budete moct pochopit logiku, jak se otevřít světu. Navrhuji vám tedy posunout kurzor svého pohodlí, abyste dosáhli toho, co všichni hledáme: štěstí!

Můžeme mluvit o koeficientu štěstí? Navíc, jak se říká, jestli peníze nenosí štěstí, dovolují zvolit si bídu! Štěstí je plodem tak komplikované změti snů, očekávání, přání, setkání a uskutečněných snů. Můžeme v takové chvíli určit jeho množství nebo ho analyzovat?

Ne, nikdo takto nemůže definovat štěstí, každý má svou vlastní definici, vlastní cíle, formu a představu. Nikdo nemůže definovat štěstí, protože především je to cesta, hledání. Ale co můžeme všichni udělat, je, že si vytyčíme body, několik pravidel, několik životních příkladů. A z tohoto hlediska je kočičí moudrost a vztah ke štěstí nejinspirativnější. Můžeme poslouchat, jak nám šeptá svoje tajemství života, pozorovat ji, jak se chová, když se i těmi nejnepatrnějšími činy stará především o svoje štěstí.

Takže nám samotným ještě zbývá udělat poslední krok. Když jsme se vydali na cestu kočky, abychom si upevnili důvěru, vážnost, klid, úsměv, následujme kočku v jejích myšlenkách, abychom se dostali na cestu, k níž nás chce vést.

Kdybychom dosáhli dokonalého

štěstí, co bychom hledali zítra?

Štěstí je hledání, hledání je štěstí.

Pondělí 2

POMILÍ PŘÁTELÉ, MILÍ LIDÉ

Milí přátelé, jsem opravdu šťastný, že se s vámi znovu potkávám. Uběhly měsíce a roky a já, jako všichni, dokonce i kočky, stárnu. Možná že to Stéphane vycítil, protože už celé měsíce ho vidím, jak píše další stránky, a přitom se mazlí se mnou víc než obvykle, určitě nějak tuší, že nezbývá mnoho času.

V posledních měsících jsem ho často viděl, jak s telefonem u ucha přechází mezi obývákem a terasou až na zadní můstek a snaží se přesvědčit nějaké novináře, že ano, že my kočky toho víme hodně o fungování lidí i světa. Bylo troufalé na to vsadit a chtít zprostředkovat všechno, co jsme společně prožili, a bylo to stejně tak ošemetné. A přesto není pochyb o tom, že když mi četl děkovné vzkazy od čtenářů, nebo když jsme spolu znovu poslouchali vysílání v rádiu, byl jsem hrdý, že jsem mohl do všech těch životů někde otisknout tlapku. Stejně tak jsem byl šťastný, když mi ukazoval obálky překladů této knížky. Naše příhody obletěly celý svět!

My kočky mluvíme jen jediným jazykem, nepotřebujeme překladatele. Vnitřně jsme univerzální. Už vás to někdy napadlo?

Byly doby, kdy jsem v našem prvním domě žil ve společnosti jedné kočky marockého původu, jejíž panička byla přítelkyní mého pána. Při jedné z jejich cest ho zavezla do As-Sawíry. Slyšel jsem, že je Maročanka, ale jaký to pro mě mělo smysl? A pro ni? Žádný. Byla to kočka jako každá jiná v naší čtvrti, možná se mi jen trochu víc líbila. Každopádně to pro mě bylo doma hezké setkání, pěkná aférka! Představování proběhlo rychle a okamžitě se z nás stali spiklenci. Abyste pochopili, nebylo nic snazšího, protože jsme mluvili jedním univerzálním jazykem, jazykem lásky, kočičím jazykem. Začali jsme spolu žít pod jednou střechou a pak jsme spolu sdíleli jednu postel.

Jestli se ale přece jen chci k něčemu přiznat, je to, že jsem možná trochu přehrával svůj handicap s chybějící tlapkou, aby mě trošku litovala, ale hlavně, aby při našem dovádění moc nedivočila! Neustále jsem z ní totiž padal!

Ale vraťme se k věci, k našim kočkám, abychom mohli mluvit o tom, čím se bohužel lišíme od vás, milí lidé, abyste nás pochopili: ten jediný a univerzální jazyk, jímž se vám už od soumraku věků snažíme předat poselství o životě. Ten jazyk lásky, kterému často tak málo rozumíte, těch několik vzkazů, které se vám Stéphane pokusil předat svými slovy. Přesto toho zbývá ještě tolik říct. Zvu vás tedy, abyste na následujících stránkách objevili patnáct tajemství života v kočičí řeči:

Straneni

Nine

Věso

Zůpři

Měsr

Zůve

Zůkl

Bupok

Všesuž

Bula

Bupřeto

Odjodso

Obsvůži

Mijani

Totap

úterý 3

MÁME PRÁVO NA ŠTĚSTÍ?

„Samotné předení vypadá jako automatická bezpečnostní pojistka, jak pečovat o příliš naplněné štěstí.“

Monica Edwardsová

Máme právo na štěstí? Tuto otázku si kočka nikdy neklade. Protože je jasné, že pro ni je štěstí to samé jako hledání plnohodnotného života. Štěstí není nějaká věc nebo grál, který máme dobýt nebo získat, štěstí prochází mimo jiné mezi přijetím a odmítnutím negativních věcí. Dnes tomu říkáme odolnost.

Takže co je tedy to štěstí? Každý člověk se k němu pomalu přibližuje, ale ve finále je štěstí souborem nezbytných faktorů, které se vyvíjejí v průběhu života. Štěstí není nehybná hvězda. Všechno, co můžeme s konečnou platností podle několika kritérií změřit, je obraz našeho koeficientu štěstí v okamžiku T našeho života.

Pro začátek nejjednodušší, jak dospět k vzestupné spirále štěstí s velkým Š, je umět jako kočka pěstovat svoje každodenní drobná štěstí. Jednoduché věci, které má každý na dosah, ale hlavně věci, které nám přinášejí radost, jestli si na ně vůbec najdeme čas.

Někteří lidé mají opravdu talent si tato štěstí každý den pěstovat, zatímco jiní, neřku-li většina z nás, si ani nenajde čas radovat se z bezvýznamných věcí, které se ztrácejí mezi složitými záležitostmi k vyřízení. Ovšem všechny tyto osobní nebo společné chvíle jsou solí tohoto štěstí, které jsme schopní vytvořit pro sebe samotné jen my sami. Nejde o to, abychom na jarmarku chytili balónek, ale abychom kámen po kameni vystavěli zámek jako pevnou budovu.

Máme tedy právo na štěstí? Když pozoruju kočku, spíš bych řekl, že štěstí není právo, ale především úkol, který dlužíme sami sobě.

V tomto světě nejsou malá štěstí.

Je jen žebříček hodnot,

který jim přisuzujeme,

je jen pohled, který jim věnujeme.

středa 4

PODÍVEJTE SE NA MĚ…

Mořská hvězdice

My kočky milujeme, když se na vás můžeme dívat, jak ráno vstáváte, s námahou otevřete oči, zíváte, přitáhnete nás k sobě a položíte naši hlavu na polštář, abyste nás uspali.

Ano, nepochybujte o tom, někdy se vám trochu posmíváme! Ale ruku na srdce, neděláte to někdy také? Když váš partner vstane dvě hodiny před vámi, vágně ho pozdravíte „Hezký den, miláčku!“ a se škodolibým úsměvem se rozvalíte v posteli jako mořská hvězdice? To je to pravé drobné štěstí! Skutečná radost, kterou si máte každý den pěstovat!

Chci svého mazlíčka

Když máme chuť nebo potřebu, hledáme u vás náklonnost nebo pohlazení. Když se o vás třeme a předeme, vyžadujeme vaši pozornost, něhu. Proč byste to neměli dělat stejně se svým partnerem? Často se mi stalo, že jsem pozoroval některé páry, z nichž jeden strašně potřeboval pozornost, bylo to tak zřejmé, ale nikdy se neodvážil svého partnera v té chvíli o to požádat, když viděl, že je zrovna odtažitý nebo zaneprázdněný. To je chyba, říká kočka!

Když se milujeme, jsme vždycky otevření a ochotní se pomazlit. Nikdy neváhejte, když to potřebujete, vždycky si jděte ke svému partnerovi pro pozornost a pro něhu.

čtvrtek 5

VYBUDOVAT SI SVOJE ŠTĚSTÍ

„Štěstí je jako kočka, když se s ní chcete pomazlit, uteče vám, když se o ni nestaráte, přijde se vám třít o nohy a vyskočí vám do klína.“

ROBERTSON DAVIES

J ak nás učí citát Robertsona Daviese, pokládat štěstí za nějakou „věc“, která se dá získat a žárlivě střežit, přináší jen frustraci, smutek a zklamání. Štěstí spočívá především ve vnímání věcí, událostech, okolí a lidech, kteří jsou kolem nás. Není to nic, na co by se dalo sáhnout nebo to vlastnit, ale je to všechno, co vnímáme a cítíme, stejně jako to pochopila kočka. Z tohoto stavu duše se rodí vzestupná nebo sestupná spirála, začarovaný kruh nebo kruh cti.

Co je podle vás pro kočku štěstí? Jíst? Hrát si? Spát? Je to trochu zjednodušená představa, ale mimo jiné ano! Nicméně jsme pořád ještě hodně daleko od toho, co se od ní můžeme naučit.

Když jako kočka každý den schraňujeme drobná štěstí a malé radosti, byť jsou bezvýznamné, dostaneme se na vzestupnou spirálu, díky níž je náš život snadnější. Prostě se máme čím dál tím líp. A naopak, jak jsme mohli vidět v předchozí knížce, 1 když necháme nahromadit v životě situace, které se nám nelíbí, nezdravé vztahy a všechno, co je schopno nám pokazit den, dostaneme se na sestupnou spirálu. Pak je nám čím dál tím hůř, klesáme ke dnu.

Jestliže kočka dělá jenom to, co se jí líbí, tak prostě posiluje stoupající spirálu svého pohodlí. Nikdy nezapomeňte, že jejím životním pohonem je pohodlí ve všech podobách, které si různými způsoby pěstuje.

Někdy je tak snadnější zdůraznit jen to, co se nedaří, je nám jedno, že vidíme sklenici poloprázdnou… To je bohužel častý vrtoch. Chvílemi máme tendenci zaměřit se na drobné starosti, a přitom bezděčně zahodíme i to, co nám na chvíli mohlo zpříjemnit den. Tímto okamžikem, tímto pohledem na drobné starosti se vytváří začarovaný kruh nepohodlí, který nás táhne na sestupnou spirálu života.

Abyste to napravili, dělejte to jako kočka: na konci každého dne pomyslete na tři věci, které by vám mohly přinést jen na pár vteřin záchvěv štěstí. Jednou z takových věcí může být třeba to, že se na někoho na ulici usmějete. Vzpomeňte si na ty okamžiky pohody jako na to hlavní, co si máte z celého dne zapamatovat, a druhý den začněte znovu.

Tady je malá myšlenka, když píšu tuto kapitolu, abych ilustroval svou náladu a posílil stoupající spirálu:

„V obrovském a mlhavém pondělním marasmu, kdy se tělo zvedá jen s pomocí kladkostroje, musím dnes ráno, kdy mám rozepsanou kapitolu o štěstí, poděkovat za existenci cukru do kávy, polním květům, slunečnímu paprsku, který hladí obličej, a úsměvu žen, které prosvětlují můj den… Dnes beru každou překážku s přívětivostí a blaženě nechám volně plynout světové převraty, aniž bych si jich všímal víc než jindy.

Shromážděte každý den drobná štěstí

a na každý takový okamžik se rozpomeňte

jako na to hlavní, co si máte zapamatovat!

1 Chovejte se jako kočka, JOTA, 2018

pátek 6

STRANENI

„Kočky se nikdy necítí ohrožené. Jsou geneticky neschopné přijmout myšlenku, že by někdo k tak dokonalému stvoření, jako je kočka, mohl cítit averzi.“

KATHY YOUNGOVÁ

Protože jsem kočka, vždycky se mi tento citát líbil. Je tak pravdivý!

Copak jste neviděli nějaké z mnoha videí, kde stojí kočka tváří v tvář psovi, krokodýlovi nebo ještě mnohem větší šelmě? Kočka neustoupí. K čemu by nám byl strach? Když čelíme nebezpečí, opovrhujeme strachem a svojí malou velikostí, nepřítele překvapíme a zaskočíme, protože si je jistý, že nás křikem nebo svou velikostí zažene.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Chovejte se jako kočka 2.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.