Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mel Noakes

Mějte se ráda
Vy na prvním místě

Přeloženo z anglického originálu knihy Mel Noakes The Little Book of Self-Care – The tiny everyday habits that will transform your life, vydaného nakladatelstvím Ebury Press ze skupiny Penguin Random House, Velká Británie, 2017.
Copyright © Mel Noakes 2017
Designed and set by seagulls.net
Chapter opener illustrations © designer_an – Fotolia
All other illustrations © lakalla – Fotolia
First published by Ebury Press in 2017
All rights reserved

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 7308. publikaci

Překlad Lenka Vlčková
Odpovědná redaktorka Mgr. Dagmar Pilařová
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Formát ePub Štěpán Böhm
Návrh a zpracování obálky Vojtěch Wagner
Ilustrace v knize Fotolia
Počet stran 144
První české vydání, Praha 2019
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2019

ISBN 978-80-271-2532-6 (ePub)
ISBN 978-80-271-2847-1 (pdf)
ISBN 978-80-271-2867-9 (print)

Věnováno Olivii, Megan, Maxovi, Sebovi a děťátku Noakesových, na které se moc těšíme. Doufám, že sebeláska bude něčím, s čím tvoje generace nebude nikdy muset zápolit.

O autorce

Mel Noakesová je životní koučka a zdravotní poradkyně, která pracuje s postupy neurolingvistického programování a s hypnoterapií. Známá a uznávaná je zejména díky svému působení jako kouč sebelásky.

Specializuje se na programy (online i naživo) pro ženy, kterým pomáhá najít rovnováhu mezi profesními úspěchy a zdravím a štěstím a učí je milovat jejich tělo a život.

Více informací najdete na adrese melnoakes.com.

Úvod

Byla jsem cílevědomá a odvážná žena, která na první pohled žila život, o němž sní většina lidí. Měla jsem skvělou práci, hodně jsem cestovala a pořád jsem byla mezi přáteli a tam, kde se něco dělo.

Zvenčí se zdálo, že mám všechno, jenže já sama jsem si potají myslívala: „Kdyby jen věděli…“ Přes všechny úspěchy jsem během dospívání a ještě po dvacítce dlouho bojovala s poruchou příjmu potravy a s nízkou sebeúctou. To, jestli jsem měla dobrý den, se odvíjelo od toho, co jsem snědla nebo nesnědla, kolik času jsem strávila cvičením a nakolik jsem na sebe byla přísná. Sama sebe jsem měla na žebříčku priorit tak nízko, že ten obrovský nedostatek sebelásky by se dal něčím jiným jen stěží nahradit. Můj život vypadal úžasně, ale mně bylo ve skutečnosti hrozně.

Říká se, že „učíš to, co se sám nejvíc potřebuješ naučit“. Sebeláska je mým největším učitelem a největší lekcí. Někdy kolem třicítky jsem se začala učit nové věci, mít se ráda a mít k sobě úctu, což pro mě nebylo nijak lehké. Z běžných projevů vlídnosti se stalo něco hlubšího a já jsem si uvědomila, jak mi mé pečující já umožňuje žít mnohem naplněnější, šťastnější a úžasnější život.

Po téměř patnácti letech terapií a spousty práce při poznávání vlastní duše jsem se vydala na roční putování po Latinské Americe, které mi změnilo život. Na konci čtyřdenního výšlapu na Machu Picchu jsem konečně zažila zlomový okamžik, který jsem potřebovala. Jak jsem tak stála u sluneční brány, cítila jsem úžas a zároveň pokoru, že tam jsem. Po všech těch letech, kdy jsem bojovala se svým tělem, kdy jsem ho nenáviděla, trápila ho hladem a prala se s ním, to moje tělo nevzdalo. Bránilo se a dovolilo mi uskutečnit něco tak úchvatného jako projít Cestu Inků, přestože podle všech statistik bych ani neměla být naživu.

V ten okamžik jsem se se sebou a se svým tělem usmířila. Rozhodla jsem se, že začnu svůj život žít, ne jen přežívat… A dnes k tomu dopomáhám druhým.

Život je dar – dobrodružství, sled zážitků, příležitostí a lekcí.

Abychom ho mohli skutečně žít, musíme správně vyživovat své tělo, mysl a duši. Musíme objevit sebelásku.

Úkolem této knihy je inspirovat vás k tomu, abyste se otevřely novým možnostem. Pocit bezmoci nebo stagnace se dostaví, když se nám zdá, že nemáme, kam se posunout, a když nemáme možnost výběru. Tato kniha je vaším průvodcem, vaší kapesní inspirací a vaší možností vidět život – váš život – jinýma očima a vědět, že vždycky máte na vybranou.

Do svého života nemusíte začlenit všechny tipy, ale samy zjistíte, že když sebelásku opravdu používáte, mnohé z těchto tipů se stanou přirozenou součástí vašeho každodenního života. Doporučuji použít je vždycky, když to budete potřebovat, a zkoušet rady a tipy, které vám v danou chvíli připadají nejzábavnější, nejpříhodnější nebo nejcennější. Když objevíte radu, která vám vyhovuje, zapojte ji do své sebeláskové péče.

Bonusy ke knize

Na webu melnoakes.com/book najdete bonusy zdarma, k nimž patří taháky, pracovní listy, rady, „jak na to“, a mnoho dalších užitečných materiálů. Řada pracovních listů a nápadů, o kterých v této knize píšu, je na webu také k dispozici, takže si je můžete stáhnout a používat je rovnou při čtení knihy.

Co je to sebeláska a proč byste se měly mít rády?

Sebeláska jsou činnosti a úkony, které provádíme, abychom o sebe pečovaly – fyzicky, emočně a duševně.

Na něco se vás zeptám – sama o sebe pečujete, nebo se bičujete?

Zklidněte se, otázku zpracujte a pravdivě na ni odpovězte.

Pravdou je, že mnohé z nás se bičují neboli trestají častěji, než si možná uvědomujeme. V duchu si nadáváme za to, že jsme nestihly termín, že jsme řekly něco, co jsme říct neměly, nebo že vypadáme hloupě. Nejsme správně oblečené, protože se nám šaty zdají vyzývavé nebo naše těla nedokonalá. Sebe dáváme na poslední místo a všechny ostatní na první, protože chceme, aby nás měli rádi a přijímali nás. Chodíme do posilovny, abychom vyběhaly všechno to jídlo, co jsme včera snědly, protože se cítíme provinile. Pracujeme dlouho do večera, abychom ukázaly šéfovi, kolegům i sobě, že jsme dost dobré. Nebereme si dovolenou. Předstíráme, že máme moc práce, abychom si potvrdily vlastní důležitost a cítily se užitečné. Snažíme se do diářů vměstnat co nejvíce věcí, abychom věděly, že žijeme, až nemáme čas se pořádně vyspat.

Vyvíjíme na sebe tlak ve snaze být dokonalé a neočekáváme od sebe nic menšího, ovšem od druhých bereme za vděk čímkoli nedokonalým.

Není divu, že tolik z nás zažívá vyhoření, obrovskou únavu a nespokojenost.

Má milá, přesně tohle je bičování se.

Co když to ale vezmeme z druhé strany a vy budete věřit, že dovedete a zvládnete cokoli, na co pomyslíte? Budete si vědoma všeho dobrého, co je ve vás a ve vašem životě. Budete se obklopovat lidmi, kteří vás mají rádi a váží si vás. Budete chodit do posilovny nebo běhat proto, že to prospívá vašemu tělu a že si přejete žít zdravě. Budete jíst jídlo, po kterém je vám dobře a které vám dodává energii. Navíc budete vědět, že si můžete pochutnat na nějakém pamlsku bez toho, abyste se cítily provinile. Budete si dopřávat volno a odpočinek, abyste nabraly sílu a byly naplno přítomné ve chvílích, na nichž záleží, a trávily kvalitní čas s lidmi, které milujete. Budete pomáhat druhým a věnujete čas důležitým věcem a lidem. Budete kolem sebe vytvářet prostor, který je bezpečný a klidný a v němž se cítíte uvolněně. Dovolíte lidem, aby vás měli rádi, protože se máte samy rády.

Tohle je, má milá, péče o sebe a radikální sebeláska.

Podívejme se teď na vědecká fakta.

Vaše tělo přirozeně reaguje na nebezpečí stresem. Pokud ustavičně zažíváte stres, může to ve vašem těle napáchat pořádnou paseku. Chronický stres nabourává téměř všechny systémy v těle. Může negativně ovlivnit váš imunitní systém, zvýšit riziko infarktu a mrtvice a urychlit proces stárnutí.

Může dokonce přeprogramovat váš mozek a způsobit, že budete náchylnější k úzkosti, depresi a dalším psychickým problémům.

Naproti tomu bylo zjištěno, že pravidelné dopřávání si sebelásky snižuje míru stresu a prospívá zdraví. Je to jedna z nejpozitivnějších věcí, které pro sebe můžete udělat.

Zdraví a spokojenost nejsou luxusem vyhrazeným jen pro některé. Nemusíte chodit do špičkové posilovny, nakupovat ve značkových obchodech, pořizovat si drahé vybavení, pít drahé džusy nebo podstupovat nákladné detoxikační kúry. Tyto věci jsou sice skvělé, když si je můžete dovolit, ale nejsou předpokladem ani podmínkou toho, že budete zdravé a budete se mít rády.

Tato kniha je plná rad a nápadů, které vám nejspíš budou připadat velmi snadné a jednoduché.

A o to přesně jde.

Sebeláska není nukleární věda.

Nejúžasnější věci v životě jsou často prosté, všichni je známe, ale z nějakého důvodu je nepovažujeme za důležité a možné, protože život má být boj, no ne?

Ne, nemá.

Ať žije cesta. Vaše cesta.

mysl

„Tím, na co myslíte, se stáváte.

To, co cítíte, přitahujete.

To, co si představujete, tvoříte.“

Buddha

Naše spokojenost, sebeláska i to, jak žijeme a jak nám je, to všechno začíná v naší mysli. Tím, jak přemýšlíme, ovlivňujeme způsob, jak věci vnímáme, a to má pak dopad na naše konání. Když se tedy bavíme o spokojenosti, musíme začít tím, co se děje v našich myšlenkách.

Klíčem ke spokojenosti je péče o sebe a pocit, že si pozornost a péči zasloužíme. Když věříme, že jsme hodny dobrých věcí, znamená to, že k sobě přistupujeme s úctou. Vyživujeme svá těla zdravou stravou a hýbeme se, protože je nám při tom dobře – na rozdíl od situací, kdy se trestáme za nějaký domnělý „prohřešek“ nebo kdy se snažíme udržet si určitý tvar postavy. Obklopujeme se zdravými vztahy. Investujeme do osobního růstu a daří se nám.

Podobně jako mnoho dalších lidí jsem i já zažila druhou stranu této mince, kdy se nám zdá, že nejsme dost dobré. Kdy musíme být perfektní, abychom byly milovány a přijímány. Kdy máme pocit, že jsme „špatné“, a jediným způsobem, jak dosáhnout změny, je být na sebe přísné a neustále posouvat své hranice a schopnosti, abychom dokázaly, že si zasloužíme přízeň a lásku.

Všechny máme špatné dny, chvíle, kdy řekneme nebo uděláme něco, čeho pak litujeme, a období, kdy se život neodvíjí podle plánu a nejraději bychom nevylezly z postele. Pravdou je, že život je často náročný a zlé věci se stávají. Lidé umírají, vztahy se rozpadají a ne vždy dostaneme vysněnou práci, partnera nebo dům. S našimi financemi to není stále růžové. Naši blízcí bývají nemocní. Jsme svědky nespravedlnosti. To všechno je součástí skutečného světa. Péče o sebe není o tom, nakolik je sklenice plná, nebo o ignorování reality. Znamená učit se přijímat sklenici a realitu takové, jaké jsou.

Když samy sebe vnímáte pozitivně nebo se sebeláskou, budete mít větší výdrž a schopnost vypořádat se s neočekávanými zvraty v životě, protože budete moci čerpat z vlastní vnitřní síly. Nebudete si vyčítat každou zlou věc, která se přihodí, ale zároveň se nebudete vyhýbat zodpovědnosti. Váš pohled na sebe sama bude opravdu vyvážený a nebude se odvíjet od vnějších zdrojů potvrzení a uznání.

Úkolem této části knihy je pomoci vám zlepšit způsob, jakým vnímáte samy sebe a svět kolem vás. Pomůže vám zamyslet se nad příběhy, které samy sobě vyprávíte o tom, kdo jste a jaký je váš svět. Cílem této části je pobídnout vás k tomu, abyste byly zvídavé a soucitné a učily se mít se rády takové, jaké jste.

Pojďme si říct něco o duševním zdraví

Téměř dvě třetiny obyvatel Velké Británie měly nebo mají v určité fázi svého života nějaké psychické problémy a v USA se s určitou duševní obtíží potýká jeden z pěti dospělých (to je víc, než kolik lidí žije dohromady ve státech New York a Florida). Psychické problémy sužují lidi po celém světě bez ohledu na původ a sociální postavení, muže i ženy, mladé i staré, bílé i černé, bohaté i chudé.

Podívejme se tedy na tohoto kostlivce, kterého si často nepřejeme vidět. Péče o vlastní duševní zdraví patří mezi základní a zásadní součásti sebelásky. Naše mysl je komplikovaná a záludná a snaha vyrovnat se s tlakem moderního života může vést ke vzniku potíží, které vyžadují zásah specialistů. Pokud jste ovšem měly své psychické problémy po dlouhou dobu zahalené mlhou, může být těžké pochopit, že žít s nimi není „normální“, přestože jste se s tím, jak vám je, už samy smířily. I když přiznat si, že věci nejsou perfektní a že se nemáte s čím chlubit, může být těžké, jedinou cestou, jak začít s psychickými potížemi něco dělat, bývá udělat aktivní krok a požádat o pomoc odborníka. Na konci této knihy, v kapitole Krabička sebelásky, najdete seznam organizací, které vám s tím pomohou. Pokud máte pocit, že s vaším duševním zdravím není něco v pořádku, doporučuji vám udělat tento první krok, neboť psychické poruchy lze se správnou pomocí výrazně zlepšit, a dokonce zcela odstranit.

Vyprávění příběhů

Lidský mozek je neustále aktivní, řídí tělo, vysílá údům zprávy o tom, co mají dělat, zpracovává údaje ze smyslových orgánů, odesílá vzkazy a loví ve vzpomínkách, aby nám pomáhal interagovat s okolním světem. Dokladem toho, jak mocný mozek je, může být fakt, že při své aktivitě spotřebuje nějakých 20 procent celkového denního příjmu kalorií.

Co se tedy děje v našem mozku, když zpracováváme informace? Stručně řečeno, mozek se snaží nám všechno usnadnit. Je jako obrovský archivační systém, v němž jsou uloženy vzpomínky a informace, které mozek filtruje, aby nám zůstaly jen ty nejcennější. Využívá k tomu tři postupy: vymazává informace, které nejsou důležité, generalizuje údaje nebo je přizpůsobuje stávajícím vzorcům, jež dokážeme pochopit, a data upravuje a zkresluje, aby odpovídala určitým předpokladům a přesvědčením, která již máme.

Vzpomínky, které máme uložené v hlavě, jsou tedy naší vlastní individuálně upravenou verzí událostí, jež odráží způsob, jakým si náš mozek tyto události interpretoval. Jako příklad použijeme situaci, kdy jdete s kamarádkou na večírek. Obě jste na stejném večírku, ale když dorazíte domů a porovnáte si své příběhy o společně stráveném večeru, vaše verze se budou malinko lišit. Obě jste byly na stejné akci, ale informace jste každá zachytila odlišně.

A tohle se děje celý náš život. Tvoříme si vlastní obrázek toho, kdo jsme, i o světě a o našem místě v něm. Většinu tohoto obrázku si vytvoříme v mládí, kdy se učíme od svých rodičů, učitelů, prarodičů a ze situací, které prožíváme. Řada vašich přesvědčení vychází z toho, co jste slyšely doma. Možná vám říkali „peníze nerostou na stromě“ nebo „musíš dojíst všechno, co máš na talíři“. Vaši rodiče možná trpěli fobiemi (máte snad některá strach z pavouků?). Tato přesvědčení v nás mohou zůstat až do dospělosti a ovlivňovat to, jak žijeme, aniž bychom si to uvědomovaly.

Důležité je pochopit, že tato přesvědčení představují příběhy, které jsme si vytvořily proto, aby nám svět dával smysl – a že tyto příběhy lze kdykoli upravit, pokud si uvědomíme, že už nám neslouží. S přehodnocováním vašich příběhů vám pomůže několik následujících tipů spolu s některými z nástrojů z Krabičky sebelásky.

Vypněte stanici Kritika

Všechny v sobě máme vnitřní hlas, který s námi vede víceméně nepřetržitý dialog a upozorňuje nás na nebezpečí, chválí nás nebo nás kritizuje, když máme dojem, že jsme něco udělaly špatně. Tento hlas mívá nejrůznější označení, od „šimpanze“ přes „tygra“ po „sabotéra“, ale mně se nejvíce líbí název, se kterým přišla Jess Bakerová, tvůrkyně produktů péče o pleť MIMI Natural Skincare – říká mu „rozhlasová stanice Kritika“.

Nejdřív si pojďme říct, kde se ten hlas bere. Jeho kořeny zřejmě sahají až do našeho plazího mozku, tedy nejstarší části mozku, která je odpovědná za naše zvyky, reflexy a reakce útok–útěk–ustrnutí. Právě tato část mozku má za úkol se starat, abychom byly naživu a v bezpečí. To je vlastně jejím jediným úkolem.

Když vás tento vnitřní hlas kritizuje, je pravděpodobné, že se vám jednoduše snaží zabránit v tom, abyste se vystavovaly riziku. Ne vždy je to však ku prospěchu věci, neboť vám takto může bránit v tom, abyste přijímaly výzvy a posouvaly se dál. Této části mozku se líbí stabilní, neměnný stav a nemá ráda změny, protože změna může značit nebezpečí. Je dokonce naprogramována tak, aby se nebezpečí vyhýbala za každou cenu!

Podívejme se tedy na to, jak stanici Kritika vypnout. Na pár minut si sedněte, zklidněte se a nalaďte si svůj vnitřní hlas. Pozorně poslouchejte, co vám říká. Nyní odpovězte na následující otázky:

✳Jaké příběhy opakuje váš vnitřní hlas pořád dokola? Může to být něco jako „nejsem dost dobrá“, „jsem hloupá“, „stejně v práci zjistí, že to jenom hraju“, „nejsem krásná“, „musím vypadat jinak, aby mě měli rádi“, „musím vydělávat víc peněz, abych byla šťastná“. Jaké oblíbené průpovídky má váš vnitřní hlas?

✳Odkud tento hlas přichází?

✳Patří někomu, koho znáte?

✳Jak vám z jeho promluv je?

Gratuluji! Právě jste se setkaly se svým vnitřním kritikem, šimpanzem, tygrem, sabotérem, ať už mu říkáte jakkoli. Teď tedy víte, s kým máte tu čest, a můžete se začít ptát, jestli to, co vám říká, je pravda, a taky ubírat na jeho hlasitosti, když potřebujete.

Řízení vnitřního kritika

Svému vnitřnímu kritikovi můžete dát jméno, aby pro vás bylo snadnější s ním komunikovat. Jedna moje klientka zjistila, že její vnitřní kritik se zaměřoval výhradně na její příjmy a problémy s penězi, a začala mu říkat „Bert“. Na sezeních jsme pak s Bertem často vedly rozhovory. Když jsem se já spojila se svým vnitřním kritikem, říkala jsem mu Anna. Až si vnitřního kritika pojmenujete, můžete si ho představit jako konkrétní postavu nebo si ho spojit s legračním hlasem, abyste vše odlehčily. Pomůže vám to vnímat rozdíl mezi „ním“ a „vámi“.

Při řízení tohoto hlasu je zásadní to, že se nepokoušíte se ho úplně zbavit, protože stejný hlas vás důrazně upozorní, že skočit dolů z mostu není úplně nejlepší nápad (což se může hodit, že?). Potřebujete se místo toho naučit ubírat tomuto hlasu na hlasitosti, když máte dojít k rozhodnutí, které je pro vás správné a které se neřídí vašimi vnitřními strachy. Při ubírání hlasitosti vnitřního kritika vyzkoušejte následující krátké cvičení:

✳Jaký máte důkaz o tom, že věci, které vám vnitřní kritik tvrdí, jsou pravdivé?

✳Jakými způsoby je možné doložit, že tento důkaz není správný nebo že přestal platit?

✳Jaké další důkazy, které jeho tvrzení vyvracejí, máte?

✳Kdy konkrétně nebylo kritikovo tvrzení pravdivé?

Když si sestavíte celou databázi důkazů, budete moci příběhy – a tím pádem i přesvědčení –, jež si se sebou spojujete, zpochybnit a vyvrátit. Možná vám jako malým řekli, že jste nešikovné, a vy jste tomu uvěřily, ale kdy jste naposledy něco převrhly, shodily nebo rozbily? Když taková přesvědčení a příběhy přijmeme za vlastní a nikdy se nezeptáme, jestli jsou pravdivé, mohou nás hodně svazovat.

Až se váš vnitřní kritik příště bude chtít podělit o své obavy o vaši spokojenost nebo vás před něčím varovat, poslechněte si ho, poděkujte mu (klidně své díky proneste nahlas) a pak zjistěte, co chcete udělat. Pomocí této velmi užitečné techniky vezmete myšlenky na vědomí, místo abyste se pokoušely je zas a znovu odhánět. Když vnitřnímu kritikovi poděkujete, uznáváte, že určitá vaše část se snaží zajistit, abyste byly v bezpečí. Potom budete schopné rozhodnout se podle svého rozumu, ne na základě strachu.

Nejprve kyslíkovou masku nasaďte samy sobě

Pokud jde o sebelásku, tvrdíme samy sobě spoustu věcí, například „dávat sebe na první místo je sobecké“, „abych byla dobrý člověk, musím se starat o druhé“, „nejdůležitější v mém životě jsou moje děti“, „když dám sebe na první místo, lidi mě nebudou mít rádi“. Tento seznam je téměř nekonečný.

Teď mi tedy povězte, kdy naposledy jste letěly letadlem. Pamatujete si bezpečnostní pokyny, s nimiž vás seznámil palubní personál a které se týkaly použití bezpečnostního pásu a záchranných vest? Řekli vám také, že když poklesne tlak v kabině, z prostoru nad vámi se uvolní kyslíkové masky. Když vám stevardi ukazují, jak si masku nasadit, zdůrazňují, že „nejdříve máte kyslíkovou masku nasadit sobě, teprve pak můžete pomáhat ostatním“.

Je to prosté – z prázdné studny nemůžete rozdávat. Když bojujete o přežití a nemůžete dýchat, jak byste chtěly pomoci někomu dalšímu? Díky sebelásce a péči o sebe jste silnější pro své blízké, můžete jim být prospěšnější a můžete se stát vzorem pro lidi kolem sebe.

Zbavte se myšlenek „všechno, nebo nic“

Černobílý způsob přemýšlení znamená problémy, protože nám dává jen dvě možnosti. Jsme buď úchvatní, nebo hrozní. Úspěšní, nebo nemožní. Dokonalí, nebo nedokonalí. Tohle zvládnu, nebo tohle nezvládnu. Takovým přemýšlením si dobrovolně tvoříme normy, které není možné naplnit, a nenecháváme si vůbec prostor pro chybování. Když takto oklestíme své možnosti, jsme předurčeny k tomu, aby se nám nedařilo – ve všech směrech bychom musely být perfektní, protože jinak jsme k ničemu. Takový přístup vede ke ztrátě sebeúcty, k úzkostem a k mnoha dalším problémům. Tento způsob myšlení může snadno způsobit, že se nesnažíme dosahovat svých cílů – máme totiž pocit, že když uděláme chybu, všechno se zhatí, a tak se přestaneme o cokoli snažit.

Udělte si povolení vidět i šedé stránky života. Dovolte si růst a expandovat. Všichni jsme na cestě a díky chybám se učíme a rosteme. Zaměřte se na malá vítězství – na to, co zvládnete a co už jste zvládly.

Jednou ze zásadních věcí, které přispěly k mému uzdravení se z bulimie, bylo zjištění, že další „epizoda“ neznamená, že jsem selhala. Jeden nezdar nemůže pokazit všechnu odvedenou tvrdou práci a všechno vyvinuté úsilí. Znamená jen, že mám novou, svěží příležitost podívat se na něco, čemu jsem dřív nevěnovala pozornost, a že získávám nové ponaučení, které mi k uzdravení pomůže. Trvalo mi roky, než jsem se do tohoto bodu dostala, ale jakmile jsem k němu dospěla, prožila jsem jeden z nejzásadnějších okamžiků na své cestě.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Mějte se ráda.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.