Ženy bez slitování

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.motto.cz

www.albatrosmedia.cz

Camilla Läckberg

Ženy bez slitování – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2020

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Přeložila Vendula Nováková

První část

1.

Ingrid Steenová

Když do obývacího pokoje vešel její manžel Tommy, Ingrid Steenová rychle skryla předmět v dlani a zastrčila jej do mezírky mezi sedáky pohovky.

Prošel kolem ní.

Krátce a nepřítomně se na ni usmál a pokračoval do kuchyně. Ingrid slyšela, jak otvírá lednici, něco v ní hledá a přitom si pobrukuje písničku The River od Bruce Springsteena.

Ingrid nechala tu věc, kde byla, a vstala z pohovky. Postavila se k oknu. Pouliční osvětlení vzdorovalo severské tmě. Zkroucené větve holých keřů a stromů trčely k nebi. Z okna protějšího domu se linulo mihotavé světlo televize.

Tommy si za jejími zády odkašlal a Ingrid se otočila.

„Jak ses dnes měla?“

Ingrid se na něj beze slova zadívala. Manžel v jedné ruce držel nakousnutou studenou masovou kuličku. V druhé sklenici mléka. Vlasy měl prořídlé, už když se seznámili, ale byl dostatečně soudný na to, aby si po třicítce začal hlavu holit.

Košili měl dole zmačkanou, jak ji od rána nosil zastrčenou v kalhotách.

„Dobře.“

Tommy se usmál.

„To je fajn.“

Ingrid se za ním dívala, jak odchází. Tommy, jméno pro dělníka. Bruce Springsteen, dělnický hrdina. A přesto se ihned poté, co Tommyho povýšili na šéfredaktora největšího švédského bulvárního deníku Aftonpressen, přestěhovali do Brommy – čtvrti vyhledávané vyšší střední třídou obecně a švédskou mediální elitou zejména.

Z pracovny se opět ozvalo datlování na klávesnici. Ingrid se vrátila k pohovce a zašátrala mezi sedáky. Nahmatala Lovisinu starou hračku. Vytáhla ji. Podívala se na zeleného dinosaurka s nepřirozeně velkýma vykulenýma očima a položila ho na konferenční stolek. Opět se sklonila k pohovce, našla maličké zařízení a vzala si ho s sebou do předsíně.

Prsty dopadaly na klávesnici stále důrazněji, psaly, rozkazovaly, přepisovaly titulky.

Sundala Tommyho kabát z ramínka. V pravé zadní kapse džínů ji tlačilo obdélníkové pouzdro se šitím. Vydala se nahoru do patra a otevřela dveře na toaletu. Položila šitíčko na umyvadlo, zamkla dveře a sklopila poklop toalety. Rychle rozpárala kousek podšívky, vsunula dovnitř miniaturní přístroj a vyzkoušela, jestli funguje. Ukazováčkem ho zapnula, upravila ho ve vzniklé kapse a několika stehy lesklou látku zase zašila.

2.

Viktoria Brunbergová

Před třemi lety se Viktoria jmenovala Volkovová, bydlela v ruském milionovém městě Jekatěrinburgu a o Švédsku věděla jen to, co si matně vybavovala z hodin dějepisu. Dnes se jmenovala Viktoria Brunbergová a bydlela v malé vesničce Sillbo, asi patnáct kilometrů od obce Heby ve středním Švédsku. Mluvila švédsky, ale se silným přízvukem, neměla práci ani přátele.

S povzdechem si nalila horký čaj do černého hrnku s nápisem Sweden Rock.

Škvírami pod oknem k ní doléhalo hučení větru. Za oknem se rozkládalo pole, les a šedivé nebe. Viktoria si zastínila oči rukou, aby neviděla ven, a vzala si čaj ke stolu v kuchyni. Celá tahle země a všechno v ní se jí hnusilo. Dala si nohy na stůl, obemkla hrnek dlaněmi a zavřela oči.

„Juriji,“ zašeptala.

Mafiánská princezna, tak jí žertem říkali její přátelé v Jekatěrinburgu. Líbilo se jí to. Zbožňovala diamanty, drogy, luxusní večeře, oblečení i byt, ve kterém bydleli.

V den jejích dvacátých narozenin všechno skončilo. Jurije zavraždili. Dnes už je patrně jeho tělo rozložené k nepoznání. Chlupatá záda, velké ruce, výrazná čelist – nic z toho už není.

Prásk, prásk, prásk.

Jurije zastřelili o jejích narozeninách. Krev potřísnila její bílý kožich, pohozený na pohovce nočního klubu. Ona měla zemřít také, ale třetí střela minula cíl a vzápětí vraha zastřelila Jurijova ochranka.

Viktoria uprchla domů k matce, asi hodinu cesty od města.

Právě matka jí pověděla o stránkách, kde švédští muži hledají ruské ženy.

„Švédové jsou hodní a zbabělí,“ řekla jí.

Viktoria matku poslechla, jako vždycky. Vložila na stránky pár svých fotek, během několika dní dostala stovky odpovědí a vybrala si Malteho. Na fotkách vypadal laskavě, jako velké dítě s milýma očima. Byl asi stejně starý jako ona, měl nadváhu a působil nesměle. Poslal jí peníze na letenku a dva týdny nato Viktoria poprvé překročila práh žlutého domu v Sillbo.

Venku na dvoře zaburácela motorka. Viktoria sundala nohy ze stolu a podívala se z okna. Motorka v porovnání s Malteho objemnou tělesnou schránkou vypadala maličká, jako by Godzilla přijela na poníkovi. Za Maltem se po cestě blížila bílá dodávka. Projela bránou a zastavila se vedle motorky. Lars otevřel dveře u spolujezdce, vzal do náruče velké balení plechovek piva a dovlekl ho ke dveřím. Malte balení roztrhl, popadl jednu plechovku a otevřel ji. Zastavil se a žíznivě pil. Jak polykal, podbradky se mu pohybovaly nahoru a dolů. Muži zmizeli Viktorii z dohledu a v následující vteřině uslyšela, jak Malte strká klíč do zámku a odemyká.

Vtrhli dovnitř, ani se nezuli. Lars zaváhal, když si všiml, že na parketách zůstávají tmavé, mazlavé stopy od bahna.

„Kašli na to. Stará bude ráda, že má co na práci, stejně celý dni jen vysedává doma,“ prohodil Malte a o Viktorii ani nezavadil pohledem.

Lars se přihlouple usmál, letmo se na ni podíval, zamumlal cosi na pozdrav a položil plechovky piva na stůl. Malte přistoupil ke sporáku.

„Tak se mrknem, co jsi dnes uklohnila za šlichtu,“ řekl a nadzvedl pokličku. Z hrnce se vyvalila pára, Malte ucouvl a zamrkal. Rozehnal páru dlaní a podíval se do hrnce. Lars si mezitím otevřel pivo.

„Brambory. Dobrý, úplná senzace.“ Malte se rozhlédl po kuchyni a rozhodil rukama. „A to má být všechno?“

„Nevěděla jsem, kdy přijedete. Opeču vám k tomu klobásu,“ řekla Viktoria. Malte si pohrdavě odfrkl a podíval se na kamaráda. Přehnaně vysokým hlasem s ruským přízvukem zopakoval její odpověď. Lars se zařehtal a pivo mu steklo po bradě až na krk. „Pěkná je, ale rozumu moc nepobrala,“ podotkl Malte. Lars znovu vyprskl.

_ _ _

Oblečení jí páchlo přepáleným olejem. Malte jí sliboval, že digestoř spraví, ale neudělal to. Viktoria dala špinavé talíře do myčky. Muži se rozvalovali na pohovce. Na stolku přibývaly prázdné plechovky od piva. Brzy usnou a její den konečně pořádně začne. Zašilhala k pohovce, aby zjistila, kde má Malte mobil. Uviděla ho mezi dvěma plechovkami a uklidnila se.

„Měl jsem si místo ní vybrat Thajku jako ty. Líp vaří. A umí líp kouřit,“ podotkl Malte a odříhl si.

„Tak ji pošli zpátky, ne?“ zahihňal se Lars.

„No, proč ne? Zajímalo by mě, jaký u nevěst přes internet platí pravidla pro vrácení zboží,“ řekl Malte a zajíkal se smíchy.

„Peníze ti asi nevrátí. Možná ti pošlou dárkovej poukaz?“ vypravil ze sebe Lars. „Chápej, zboží je přece použitý a opotřebovaný.“

Opět vybuchli smíchy a myčka začala napouštět vodu.

3.

Ingrid Steenová

Ingrid zaparkovala před höglandskou školou, vypnula motor a zůstala sedět s rukama na volantu. Byla tu o hodinu dřív.

Čtrnáct let pracovala jako novinářka, dva roky strávila v USA jako zahraniční korespondentka a dostala tolik novinářských cen, že by je ani nespočítala. Dřív měli doma na stěnách vyvěšené výstřižky jejích článků, diplomy a fotografie. Ale když se Tommy stal šéfredaktorem, dohodli se – společně –, že bude lepší, když Ingrid zůstane doma s dcerou. Být šéfredaktorem deníku Aftonpressen není jen práce, je to životní styl, jak Tommy poznamenal. Kdyby to bylo naopak a tu příležitost nabídli jí, on by se také obětoval, ujišťoval ji. Ingrid se podřídila. Své kariérní úspěchy sklidila do krabice z IKEA, tu odnesla na půdu a zaujala roli oddané manželky. Poslední dobou se však v myšlenkách stále častěji vracela ke své novinářské dráze. Když byla doma sama, občas si krabici přinesla do obýváku a probírala se vzpomínkami. I dnes odnášela krabici zpátky na půdu, když bylo načase dojet pro Lovisu a Tommy se měl vrátit domů.

Někdo zaklepal na okénko a Ingrid sebou trhla, okamžitě nasadila úsměv dokonalé matky, otočila hlavu a uviděla, že je to Birgitta Nilssonová, Lovisina třídní. Ingrid se bezděčně podívala na hodinky, než okénko stáhla.

„Jdu k lékaři,“ usmála se na ni Birgitta. „Nic vážného, jen běžná preventivní prohlídka.“

Ingrid byla sympatická učitelka. Blížila se důchodovému věku, Lovisina třída měla být její poslední.

„Tak ať vám to dobře dopadne,“ vypravila ze sebe Ingrid.

„Včera jsem vašeho manžela viděla v televizní debatě – byl skvělý. Mluvil tak chytře. Musíte na něj být hrozně pyšná.“

Birgitta spráskla ruce.

„To jsem.“

„Bylo od něj úžasné, že si na nás udělal na podzim čas a přišel dětem popovídat o své práci, musí být tak vytížený. Jakmile se ostatní učitelé doslechli, že přijde, úplně je to nadchlo, a nakonec jsme museli zamluvit aulu. Lovisa byla strašně ráda. A já taky.“

„To je dobře. Ano, Tommy si rád udělá čas, pokud to jde.“

Učitelka natáhla ruku, dotkla se Ingridina ramene, pak se otočila a odešla směrem k metru.

Ingrid zesílila hudbu v autě.

Vlastně se nepotřebovala ujišťovat o tom, že je jí Tommy nevěrný. Došlo jí to už dávno. Od léta byl jako vyměněný. Dával si víc záležet na svém vzhledu, zničehonic si pořídil osobního trenéra. Dřív mu nedělalo potíže probírat veškeré redakční záležitosti před Ingrid, spoléhal na ni, že si to nechá pro sebe, protože zná pravidla. Nyní se pokaždé omluvil a zavřel se do pracovny nebo odešel na zahradu.

„Nové směrnice od majitelů,“ vysvětlil jí, když se ho na to ptala. „A tebe tyhle věci už stejně nezajímají.“

Ingrid nicméně chtěla vědět, s kým její manžel spí. Patrně s někým z redakce, tak se poznali i oni dva, u novinářů to bylo běžné.

Každý den si koupila Aftonpressen a listovala stránkami. Fotky autorů už jí skoro nic neříkaly. Mnoho jejích bývalých kolegů z novin odešlo, ostatní vyměnili reportérskou dřinu za šéfovské pozice.

Vědí její staří kamarádi z práce, že ji Tommy podvádí? Je jim jí líto? Pomáhají Tommymu poměr tajit? Ingrid měla plán, jak zjistí, s kým ji manžel podvádí, ale co si počne pak, to už nevěděla.

4.

Viktoria Brunbergová

Malte a Lars chrápali. Ze sádelnatých těl čpěl pot a alkohol. Viktoria si odnesla manželův telefon do suterénu. Vešla do komory, kde měl destilační kolonu, vzala si láhev bezbarvé tekutiny a posadila se na plyšovou pohovku před vypnutou televizi. V poličce pod ní měl Malte vyrovnanou svou sbírku pornofilmů, vůbec ji netajil. Viktoria je všechny viděla několikrát, naučila se z nich švédsky.

Malte ji držel v izolaci. V domě nebyl internet.

Viktoria měla vlastní telefon s předplacenou SIM kartou. Malte jí každý měsíc dobíjel kredit za sto korun, což na telefonáty do Ruska nestačilo. Pokud chtěla zůstat v kontaktu s matkou, neměla jinou možnost než se připojit k internetu přes Malteho telefon.

V prvních měsících si namlouvala, že život ve Švédsku nakonec nebude tak zlý. Se životem po boku Jurije se to nedalo srovnávat, ale snést se to dalo. Malte byl hodný. Nudný, ale hodný. Kupoval jí napůl zvadlé květiny, chválil jí jídlo, které uvařila, oslovoval ji „ženuško“. Sice se jí hnusilo, že s ním musí spát, trpět jeho blízkost a neohrabané dotyky na svém těle, ale aspoň se k ní choval jako k lidské bytosti.

Byla mu vděčná, že díky němu mohla zmizet z Ruska. Ale po půl roce se Malte změnil. Začal na ni být zlý. Přestal se sprchovat. Páchl čím dál víc. Místo toho, aby s ní spal, vždycky jen zavolal „vykouřit“, stáhl si kalhoty ke kolenům a uvelebil se na gauči.

A ona uposlechla a vzala jeho malý penis do úst. Bála se ho. I když jí nikdy fyzicky neublížil, byla mu vydaná na milost a nemilost. Malte jí mohl ze života udělat ještě větší peklo, než jaké zažívala teď.

Neměla kam jít, dům byl jejím vězením. Kéž by měla aspoň jednu jedinou blízkou duši, někoho, kdo by na ni byl hodný, choval se k ní jako ke člověku a ne jako ke služce, která je dobrá jen na sex, úklid a vaření.

Napila se domácí pálenky a zašklebila se. Matka na její poslední e-mail neodpověděla.

Viktoria před ní svou situaci tajila. Vymýšlela si, že se jí daří dobře, má spoustu kamarádek a líbí se jí tu. Psala, že ji Malte rozmazluje, že je milý a hodný, přesně jak matka tvrdila o švédských mužích, a že pracuje jako ředitel v jedné velké počítačové firmě. Živě jí líčila luxusní večeře, dovolené u Středozemního moře, vlivné přátele i to, jak jsou s Maltem šťastní a snaží se o miminko.

Děkovala matce za její chytrý a prozíravý návrh, aby se Viktoria vdala do Švédska.

5.

Birgitta Nilssonová

Birgitta seděla v čekárně malého zdravotního střediska v centru a přemýšlela o Tommym a Ingrid Steenových. Úžasní lidé, oba dva. Intelektuálové se smyslem pro humor. Jejich dcera Lovisa zdědila po matce krásu a po otci vynikající vyjadřovací schopnosti.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Ženy bez slitování.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.