© C. D. Payne, 2019

Translation © Naďa Funioková, 2019

Cover Illustration © C. D. Payne, 2019

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2020

ISBN epub 978-80-7565-684-1

květen

STŘEDA, 22. KVĚTNA

Ve škole to letos nebylo zas tak strašný. Většinu dní platilo, že pokud bych si musel vybrat, jestli jít do školy, nebo si nechat vrážet pod nehty bambusový třísky, hlasoval bych pro starou dobrou Santamonickou střední. Jaksi se rozneslo, že randím s překrásnou vnučkou Trenta Prestona, což kapku pozvedlo můj kredit.

Takový ty napůl cool borci mě v jídelně najednou začali zvát ke svýmu stolu. Holky s nadejchanejma účesama a ve značkovejch hadrech se mnou byly ochotný na chodbě komunikovat. Učitelé mě přestali automaticky považovat za imbecila.

Jasně, pomáhá, že teď měřím METR OSMDESÁT. (No dobře, pokud mám bejt úplně přesnej, tak metr sedmdesát sedm a půl). A co je ještě lepší, mý nádobíčko dosahuje ve stavu ztopořeným (což bývá často) ohromujících osmnácti cenťáků (teda skoro). Zbytek času bohužel pořád připomíná takový to, co vytáhnete nabodnutý na párátko z plechovky koktejlovejch párečků. Což zrovna nepozvedává moji prestiž v šatnách.

Poté, co sem doprovodil Almy na vyhlašování cen Emmy, uveřejnil Hollywood Reporter fotku nás dvou s popiskem: „Úchvatná Amalda Prestonová v róbě zdobené korálky od egyptské návrhářky Ahkelly. Doprovází ji pohledný přítel Nick Twisp II.“

Hele, vláda by jim to přece nedovolila otisknout, kdyby to nebyla pravda. Takže média mě teď považujou za „pohledného“.

Jak se ale dennodenně obhlížím v upatlaným zrcadle v naší koupelně, nic takovýho fakt nevidím. Jenže kdo sem já, abych se hašteřil o slovíčka s tiskem?

Odpudivej živej cvrček, kterej sebou zmítá v mý misce kaviáru: v poslední době jako by se mi rozšiřovalo čelo. A co dělá ta spousta vlasů v odtoku sprchy? Dá se očekávat, že se Almy provdá za plešatějícího déčkovýho herce? Proč mě sakra musí donekonečna trýznit ta zatracená twispovská DNA?

Nikoli, náš seroš („Spřízněni vinou“) Emmy nevyhrál. Ale aspoň mu přiklepli další sezónu. Almy dostává každej tejden desítky fanouškovskejch dopisů od borců se stabilním vlasovým porostem, kteří slintaj jak Pavlovovi psi, aby se jí dostali do gaťek. Snažím se nežárlit.

Další novina: můj brácha Scott a jeho žena mají sviště. Ječí jak protiletecká siréna a každou chvíli si nadělá do gatí. Kdo mohl tušit, že jsou mimina takový otravný smraďoši? Rodiče jsou z něho z jakýhosi nevysvětlitelnýho důvodu celí pryč. Pojmenovali ho po Chloeině fotříkovi. Renth Twisp: zkuste to jméno vyslovit, aniž by to znělo, jako že se honosíte nejskvostnějším šišláním od dob Trumana Capota.

Snažili se mě ukecat, abych jim to mimino hlídal, ale odmítl sem. V nejmenším netoužím, aby to děcko zemřelo zadušením během mojí hlídky. Teď se snaží zpracovat Almy. Ta je z toho kroutícího se uzlíčku celá pryč. Doufám, že se nechystá vyklopit někdy v brzký době vlastní.

Když už je řeč o svištích, Almyina bejvalá kámoška Sue Ellen Pingletonová v Kansasu taky jednoho porodila. Jelikož děcko bylo bílý, nahnali její rodičové, nejspíš s namířenou brokovnicí v rukách, toho hulvátskýho omezence a místního lamače dívčích srdcí Stuarta Dunhama k oltáři. Ten vidláckej prasák ještě coby její přítel Mou milovanou líbal, ale k tomu, aby ji zneuctil, se nedostal. V tomhle ohledu sem byl první na pásce já.

Jsou tu ale i znepokojivější zdravotnický novinky: tatíkova trofejní manželka Treez má počátkem července přivést na svět potomka mužskýho rodu. Další rodinnej příslušník, kterej bude zatěžovat tatíkovu kešeňu. Tvrdí, že je „nadšen“, ale myslím, že jde jenom o fígl, jak udržet v domácnosti harmonický vztahy. Já už jsem prakticky dospělej sedmnáctiletej chlap, stejně ale budu mít zanedlouho na krku vřískajícího mrňavýho brášku. Nevěřím, že takhle to příroda fakt zamýšlela. Je zcela evidentní, že ve svým pokročilým věku se měl tatík oženit radši se ženou, která už má plodný léta bezpečně za sebou.

Navíc je ten ještě nenarozenej pitomeček už teď strejdou Scottovýho kluka. Jeho synovec bude starší než on sám! Tohle je nezpochybnitelnej úkrok od božího plánu.

Pokud předpokládáte, že má sličná nevlastní máti na ten svůj jináč fakticky vypadá, pak máte naprostou pravdu. Její břicho se objeví v místnosti o několik vteřin dřív než ona sama. Ty fantazie, jak ji překvapím při koupeli, už mě pustily. Náš domácí otrok Levák tvrdí, že chlapi jsou od přírody naprogramovaní tak, aby je těhotenství odpuzovalo. Má je to odradit od znásilnění a ochránit mimino. U mě to teda jednoznačně funguje!

ČTVRTEK, 23. KVĚTNA

Poslední den školního roku na Santamonický střední. Končíme o den dřív než Almy, která navštěvuje snobskou Beverlyhillskou střední. Příští září se vrátíme jako vážení a ctění maturanti. A pak už na vysokou. MUSÍM se dostat na stejnou prestižní vejšku jako Almy, kde budeme, jak alespoň předpokládám, bydlet na koleji pro sezdaný studentský páry. Jakákoli odchylka od tohohle plánu je příliš děsivá, abych jí vůbec věnoval svý úvahy.

Lauren Bedrossianová (stále ani ne dvacetiletá, leč všemocná producentka „Spřízněných vinou“) mi telefonovala v absurdně časnou ranní hodinu. Chtěla vědět, proč jí Almy nepodepsala smlouvu na nadcházející sezónu. V případě, že snad patříte ke kultu, kterej zakazuje telku, jedná se o seriál z produkce Amazonu o ďábelsky podlejch puberťácích, který žijou v kalifornským plážovým městě. Almy hraje jednu ze vzorných holek, co nedělají bugr.

„Nemám tucha,“ zívnul sem. „Co říká její agent?“

„Že to má v rukou její právník.“

„Co říká její právník?“

„S tím slizounem jsme zatím nemluvili. Taťka vede proti jeho firmě už roky soudní spor.“

„No dobře. Zeptám se jí, co to má znamenat. To jako zrovna svítá?“

„Slunko vyšlo už před několika hodinami. Doneslo se mi, že je do tebe Almy těžce zamilovaná.“

„Já bych ji samou láskou sežral.“

„Tolik štěstí, to je u Twispů něco nevídaného.“

„Momentálně se nám daří, na co šáhnem, Lauren. Já chodím s Almy. Tatík je celej blázen do Treez. Scott a Chloe jako kdyby vypadli z nějakýho sladkobolnýho románu Nicholase Sparkse. Strejdovi Jakeovi a tetě Lillian to spolu taky perfektně šlape. Dokonce i miliardářskej bratránek Tyler Twisp vypadá s tou svojí pošahanou Umou spokojeně.“

„Uma je skvostná, Nicku. Nikdo nemá křivky jako tyhle Italky. Kromě toho je fakticky chytrá.“

„Nejspíš je to s ní v pohodě, pokud jí nedovolíš strkat frňák do svejch psychickejch problémů.“

„Takže Twispům teď hvězdy přejí, jo?“

„Konečně přišel náš den, Lauren. Dosáhli sme milostný nirvány. A co ty? Pořád randíš s tím potroublým hercem Maxem?“

„Vypadá to tak. Občas je to s ním dost utrpení, ale pokud se ho člověku podaří odtrhnout od telefonu, dokáže úžasně efektní kousky s jazykem.“

„A co ostatní jeho tělesný partie?“

„V tomhle směru je taky naprosto neúnavný. Stejně jako ty, předpokládám. Naši scenáristi uvažujou, že by ti pro letošek připsali do role milostný zájem o Almy.“

„Já myslel, že mám bejt gay.“

„Tos byl minulou sezónu. Jenže ty neustálé nakládačky ti poškodily tu část mozku, která dělá z člověka gaye.“

„Fakticky? A je to po lékařský stránce hodnověrný?“

„Existuje západní medicína, Nicku. Taky je čínská medicína. A pak je tu hollywoodská medicína. Viděl jsi Bette Davisovou v ‚Hořkém vítězství‘?“

„Pochybuju.“

„Měl by ses na to někdy kouknout. Je to klasika hollywoodské medicíny se značně melodramatickou chorobou. Každopádně, naši scenáristi jsou přesvědčení, že to tvoje poškození mozku je pro potřeby televize hodnověrné dostatečně.“

„Tohle potvrzení mi naprosto stačí. Nějaká ta práce by se mi šikla.“

„Je známý fakt, že lidé, kteří utrží ránu do hlavy, často propadají extrémní zbožnosti,“ upozornila mě.

„Proto je taky v NFL tolik oddanejch věřících,“ přitakal sem moudře. „Nebo v boxerským ringu.“

„O tom jsem nikdy neslyšela. Jejda, už musím končit, Nicku. Ozvu se ti. Budeme potřebovat, abys podepsal smlouvu!“

Cestou na kole po Picu sem brnknul Almy. Vlastním sice auťák, jenže vedení školy podniká všecko možný i nemožný, aby proměnilo parkování na školním pozemku v Oživlou noční můru. Zeptal sem se, co to má znamenat s tou její smlouvou.

„Taťka ji ještě pořád probírá s mým právníkem.“

„Proč ty průtahy, miláčku?“

„Bůh ví. Peníze v tom nejsou, protože těma mě přímo zasypávají.“

„Kéž by tak někdo hrnul podobný laviny i na mě. Sejdeme se dneska večer?“

„To si netroufám, lásko. Už jsem u tebe tenhle týden jednou byla. Máma začíná mít podezření. Snažím se rodiče přesvědčit, aby odjeli přes léto na dědečkův zámeček v Provence. To bych pak se pak mohla nastěhovat k tetě Azuře a vídat se s tebou tak často, jak mě jen sneseš.“

„Což znamená čtyřiadvacet hodin denně, jak jistě víš.“

„Ten kravál, co slyším, to je ze silnice?“

„Jo, jedu na kole do školy.“

„To je nebezpečné, zlato. Hned si vytáhni ty sluchátka z uší a dávej pozor na cestu. Mrtvý kluk je mi k ničemu.“

„No tak dobře. Miluju tě!“

„Já tebe taky!“

Trent Preston (herecká superstar a Almyin děda), kterýmu nestačilo honosný sídlo v kopcích nad Beverly Hills, si navrch ještě pořídil zámeček ve Francii a luxusní střešní byt na Manhattanu. Předpokládám, že hojný zásoby fusek a spoďárů má na všech třech adresách. Zatímco já bydlím v prďatý pastoušce nekonečnejch devětadvacet bloků od pláže.

20.35 Celý tři měsíce žádná škola! Jaká slast, že můžu napsat tuhle větu. Jenom se modlím, abych zkoušky na elitní vejšky zvládl úspěšně a udělal na přijímací komise co nejlepší dojem. Ti parchanti můžou jediným otočením palce nahoru nebo dolů ovlivnit celej zbytek vašeho života. Občas si je představuju, jak ho obrátí dolů a v duchu se smějou: „Tak tohohle žalostného troubu čeká tak maximálně dvouletá přípravka a střední management!“

U večeře sme dneska zasedli jenom Levák, Pete Zweez (Treezin brácha) a já. Tatík s Treez jsou ve Philadelphii, mají tam představení na srazu ortodontistů. (Agent tatíkovi sehnal středně lukrativní šňůru po různejch kongresech.) Vrací se zítra.

Pete zmírá touhou oženit se s Azurou Prestonovou, jenomže ona tvrdí, že „svatba všechno zničí“. Jak si možná vzpomínáte, její manželství s mým bráchou Scottem nevydrželo ani celej den, a ona ho teď nenávidí do páchnoucího morku kostí. Navíc Zee odmítá Petovi dovolit, aby se k ní nastěhoval. Takže nám tu ten trudnomyslnej podnájemník trčí dál. Dřív býval vcelku optimistickej, ale v poslední době upadá do těžký depky, jelikož Zee právě pobývá v Rumunsku, kde točí film se svým fotříkem. Měla by se vrátit příští týden.

Fakt nutně potřebuje, aby tenhle film slavil úspěch. Premiéra westernu, kde hrála posledně, se odkládala tak dlouho, až šel rovnou na video. Pochopitelně sem dostal jednu kopii a zkouknul ho s Almy. Dost zdlouhavej výtvor s morálně pochybnou zápletkou (něco o zlodějích dobytka, který ženou stádo přes ilegální pole s marjánou, čímž rozpoutají bratrovražednou dobytkářskou válku). Zee se v několika scénách mihne nahoře bez. Normálně bych její vnady očumoval, jenže když tu dotyčnou osobně znáte, je to trochu trapný. Jako byste překročili určitý nevyslovený pravidlo. Pokud by Almy někdy točila nějakou hanbatou scénu (což vzhledem k jejím rodičům není moc pravděpodobný), určitě bych z toho pekelně vyšiloval.

PÁTEK, 24. KVĚTNA

Poslední den školního roku pro Almy. A úplně poslední den na střední pro moji bejvalou (a o rok starší) holku Kal Haseltineovou. Na podzim jde na Yale. Tento fakt dost výrazně zkrouhne naše ranní rande u kafe. Jo, pořád ji miluju, i když pro mě vždycky byla Zdrojem neskutečnýho utrpení. Bude se mi po ní stýskat a budu se užírat představou, jak si tam na východě užívá zábavu a žhavej sex s těma nafoukancema z Yale. Naštěstí tu mám Almy, aby mě od podobnejch myšlenek rozptýlila.

U snídaně se Pete začetl do L. A. Times a málem se udávil ovesnejma vločkama.

„Proboha!“ vykřikl. „No to snad není možný!“

„Co se děje?“ zeptal sem se. „Kdo umřel?“

„Tady tohodle chlápka já nejspíš znám!“ prohlásil. „Nebo kolik myslíte, že po světě pobíhá Osbertů Smaltzerů?“

„Osobně mě překvapuje, že vůbec ten jeden,“ poznamenal Levák a mrsknul mi na talíř další lívanec.

„Kdo je Osbert Smaltzer?“ otázal sem se.

„Kluk, co s ním moje ségra celou výšku chodila. Fakt hezkej, ale tak trochu pošuk přes matyku. Ohromná mozkovna. A taky hrál na housle – prstama na nohách.“

„On jako neměl ruce?“ zajímal se Levák.

„Ale ne,“ odpověděl Pete. „Jenom se rád předváděl.“

„A co jako má být s tím Osbertem?“ dožadoval sem se odpovědi.

„Tady stojí, že nějakej Osbert Smaltzer právě prodal svůj startup Googlu za čtyři sta osmdesát tři miliony dolarů.“

„Takže miliardář není,“ ohrnul nos Levák. „Ani se tý hranici neblíží. To na mě zas až tak velkej dojem nedělá.“

„Na mě teda jo,“ řek sem. „Proč se vůbec s Treez rozešli?“

„Pokud si vzpomínám, dostal se na postgraduál na Massachusettský technologický institut. A chtěl, aby tam šla s ním. Ona by k tomu i byla svolná, ale pouze v případě, že by se vzali. Jenže Osbert se vyjádřil, že manželství všecko zničí. Jejda, kde já už tohle slyšel?“

„Nejspíš ho milovala, když si ho chtěla vzít,“ poznamenal sem.

„Tak to obvykle bývá,“ povzdychl si Pete.

„A teď je z jejího bejvalýho megaboháč,“ rozvíjel sem dál svou myšlenku.

„Rozhodně nic, z čeho by si tvůj táta musel dělat těžkou hlavu,“ odvětil Pete. „Osbert je prostě jenom další zbohatlík z technologické sféry. Zatímco tvůj otec je jeden z nejúžasnějších žonglérů v dějinách lidstva.“

To z něho mluví žonglérská kolegialita. Tatík může mluvit o štěstí, že má Treez zaděláno na malý twispátko. Navíc, jak se říká v tý písni: není nad showbyznys. Vystupujou společně na jevišti, kde jim aplaudujou davy nadrátovanejch účastníků sjezdů a kongresů. Osbertovi tleskaj tak leda jeho investoři. Ten si může maximálně přepočítávat prašule a nakupovat ferrari.

Na YouTube sem našel starý video, ve kterým Osbert hraje „Let čmeláka“ na housle prstama na nohách. Dost nechutný. Na konci vystoupení odložil housle, zvedl nohou hřeben a poopravil si účes. Tenhle borec nemá ve svý DNA jedinej plešatej gen. V sekci s komentářema spousta nadšenejch chvalozpěvů plus obvyklá sprška zničujících urážek od trollů. By mě zajímalo, jak si všichni tihle lidi vybíjeli svou nenávist, než byl vynalezenej internet?

Kéž bych tak měl koule zeptat se Treez, jestli na ni Osbert šahal těma svejma chápavejma prstíkama i v betli. Nechat se omakávat něčíma smradlavejma nohama. To mi připadá jako fakt vrcholnej hnus.

Tatík s Treez sou zpátky. Na nějakou dobu je to jejich poslední angažmá v odlehlejších končinách, jelikož jí aerolinky brzo zakážou lítat kvůli pokročilýmu stadiu těhotenství. Nejspíš jim není po chuti, aby pasažéři vyrušovali obsluhu porodama.

Jako obvykle sem se tatíka zeptal, co mi z výletu přivezl.

„Můžu ti vyjednat menší slevu na rovnátka,“ odvětil.

Jeho štědrost mě již tradičně dojala k slzám. Možná si pamatujete, že o můj chrup se zadarmo stará jeho bejvalka.

Treez sáhla do kabelky a podala mi nejnovější paperback od Milese Northa, kterej dočetla v letadle. Autor, pravým jménem Desmond Upton, je ženatej s Veevou Saundersovou, neteří tatíkovy první a horoucně zbožňovaný lásky Sheeni Saundersový. Jak už jistě víte, Desmondův a Veevin víkendovej dům stojí ve Venice hned vedle Kalina baráku.

„Je v tom nějakej sex?“ zeptal sem se, když jsem prozkoumal obálku.

„Nic moc, Nicku. Ale jednoho padoucha Desmond odpravil tím, že mu nechal ukroutit –“

„Žádný spoilery!“ vykřikl jsem, abych ji zarazil.

P.S.: Levák nacpal inkriminující noviny na samotný dno hromady odpadu určenýho k recyklaci. Všichni tři sme složili slavnostní přísahu, že se ani slovem nezmíníme o Osbertu Smaltzerovi nebo jeho úžasnejch podnikatelskejch schopnostech.

SOBOTA, 25. KVĚTNA

Něco se podělalo. U snídaně mi volala Lauren, aby mi oznámila jistou znepokojující zprávu.

„Nicku, dostala jsem e-mail od Almyiny mámy. Prý její dcera v tom seriálu končí!“

„To snad ne! Píše tam proč?“

„Ne, byl to velice stručný vzkaz. A Almy mi nebere telefon. Mluvil jsi s ní?“

„Právě sem se vzbudil. Hned jí brnknu.“

„Táta je příšerně nasranej. Pořádně si podal jejího agenta. Ten chlap tvrdí, že o ničem neví.“

„Hned jí zavolám, Lauren. Mně telefon vezme. Zjistím, co se děje.“

„Je to velice neprofesionální, Nicku. Loni se taťka mohl přetrhnout, aby jí vyhověl, a netrval na sedmileté smlouvě. Od Prestonovic rodiny jsme takovéhle chování vážně nečekali. Můžeš jí to vyřídit!“

A zavěsila. Zavolal sem Almy, ale přesměrovalo mě to do hlasový schránky. Nechal sem tam vzkaz, že jsem se dozvěděl o e-mailu její mámy a ať mi zavolá zpátky, hned jak si to poslechne.

Almyina máma, to pokaždý věstí nějaký trable. Její uvažování se natrvalo zaseklo v devatenáctým století. Chce, aby její dcera žila jako jeptiška. Před Almyinýma rodičema sem se vždycky choval jako pan Superzdvořilej úlisnej vlezdoprdelka. Jakýkoli veřejný projevy citů vůči Almy nepřicházely v jejich přítomnosti absolutně v úvahu: jako bych byl řádným členem spolku Mladých amerických eunuchů. Přesto se ke mně vždycky chovali s ostentativním chladem. Jsem si prakticky jistej, že nemají ani tucha, že si spolu už skoro rok užíváme fantastickej sex. Taky jsme byli opatrní. Žádný mimina na cestě! (Aspoň doufám.)

Když mi Almy nezavolala, zajel sem k jejich baráku v Beverly Hills. Na klepání nikdo nereagoval. Soused mi sdělil, že dneska ráno odjeli s velkou hromadou kufrů.

Do hajzlu!

16.35 Konečně se mi ozvala Almy. Byli na letišti Johna F. Kennedyho v New Yorku a čekali na spoj do Káhiry.

„Co se to proboha děje, Almy?“

„Babička onemocněla, miláčku. Museli jsme všeho nechat a nasednout na první letadlo.“

„Tvoje máma prej říkala, že v tom seriálu končíš!“

„Ne, to je omyl. Ale asi zmeškám pár týdnů filmování.“

„Měla bys to vysvětlit producentům. Sou pěkně naprdnutý. Myslí si, žes odjela nadobro.“

„Táta to s nima probere. Nedělej si starosti.“

„Takže ty letíš do Káhiry?“

„Až tam přistaneme, půjčíme si auto. Babička Teta žije v Damiettě. To je město na severu, kousek od Středozemního moře. Ještě jsem tam nebyla. Snad si na babičku vzpomínáš, seznámil ses s ní o loňských Vánocích, když za námi přijela na návštěvu.“

„Nesnášela mě ještě víc než tvoje máma. Žasnu, že mi tím svým nenávistným pohledem nesežehla vlasy na hlavě. Na to, jak je stará, vypadala vcelku zdravě. Co jí je?“

„Zápal plic, ale mohly by nastat vážné komplikace, protože je kuřačka.“

„Kdy se vrátíš?“

„Ještě nevím. Záleží na tom, jak rychle se uzdraví. Jejda, nejvyšší čas nastoupit na palubu. Nezapomeň na mě, lásko!“

„Jak bych mohl? Vrať se brzo. A průběžně mi piš.“

„Jasně. Miluju tě.“

Ta slova zašeptala. Nejspíš už vedle ní postávala ta megera její máti.

Brnknul sem Lauren a řek jí, co sem se dozvěděl od Almy.

„Tohle je fakt divný, Nicku. Almyinu agentovi se konečně podařilo spojit s jejím otcem. Říkal, že dcera v seriálu nadobro končí. Smlouvu nepodepíšou. A Almy už se nevrátí. Mají v plánu zůstat v Egyptě a střední školu si dodělá tam.“

DO PRDELE KURVA DRÁT!!!

NEDĚLE, 26. KVĚTNA

Mám za sebou prakticky bezesnou noc. Nechal sem Almy na mobilu hafo esemesek. Doufám, že tam tyhle blbý krámy fungujou.

Nakonec se mi přece jenom podařilo usnout a potom sem se probudil dost pozdě. Tatík mě chtěl odvlíct na brunch k Tylerovi, ale ubránil sem se. Zkusil sem, jestli nenajdu Kal v naší kavárně ve Venice. Jako obvykle byla plně informovaná o veškerých aspektech mýho pomrvenýho života.

„Vypadáš příšerně,“ poznamenala, když sem se usadil u našeho oblíbenýho stolku na terase.

„Hysterickej pláč člověka vyčerpá.“

„Měl bys mi být vděčný, že jsem tě nikdy nedostala do tak otřesného stavu.“

„Párkrát k tomu bylo dost blízko, Kal.“

„To ráda slyším. Co budeš dělat?“

„Doufat, že všecko dobře dopadne. Almy povídala, že se zase vrátí.“

„Pchá! To byla jenom lest, aby ji dostali do letadla bez nějakých dramatických scén. Drží svou dcerunku v nevědomosti. Inteligentnější holka by jim na to neskočila.“

„Jak mohla tušit, že se ji rodiče chystají bodnout do zad?“

„Její bábrle příhodně onemocní, zrovna když Almy skončila škola? Není to tak trochu podezřelé?“

„Nejspíš jo – při zpětným pohledu.“

„Každopádně, Nicku, její spěšný odjezd zanechal výraznou díru v obsazení ‚Spřízněných vinou‘. Což je příležitost pro mne, abych se snesla z výšin a zachránila situaci.“

„Do její role tě rozhodně neobsadí. Almy byla v tom seroši šéfkou hodnejch holek. A ty do tohohle profilu rozhodně nezapadáš.“

„Já přece dokážu být hodná, Nicku. Copak jsem na tebe nebyla milá?“

„Skoro nikdy. Kromě toho, už ses v jedný epizodě objevila jako plážová štětule – šišlavá, s beďarama a rovnátkama.“

„To se dá vysvětlit, Nicku. Mohlo to být moje mentálně narušené dvojče. Nebo mi třeba rovnátka sundali a já prošla totální změnou osobnosti jako Lauren.“

„Zapomeň na to, Kal. Kromě toho odjíždíš v září do New Havenu.“

„Ani mi to nepřipomínej. Už začínám mít zaječí úmysly. Doufám, že říct Yaleu ano nebyl tragický omyl.“

„Meryl Streepová a Paul Newman tam chodili taky.“

„To je pravda. Ale kdybych si vybrala Columbii nebo Newyorskou univerzitu, mohla jsem na Manhattanu obcházet konkurzy. Mohla jsem si sehnat nějaké doopravdické role, a ne odrážet sexuální výpady celebrit chtivých studentů Yaleu v nudným New Havenu.“

„Už je pozdě to změnit?“

„Definitivně. Kostky jsou vrženy. Otec už poslal první nehorázně vysokou splátku na školné. Pochopitelně, kdybych získala jednu z hlavních rolí ve ‚Spřízněných vinou‘, mohla bych se na výšku vykašlat úplně.“

„Tvoji rodiče by vylítli z kůže, Kal.“

„A to mi má jako trhat žíly? Těžko.“

„Ty netoužíš po kvalitním vzdělání?“

„Pchá! Jako by ti ho dokázala zajistit kterákoli vysoká škola.“

„Řek bych, že v Yaleu se o to aspoň snaží, Kal. Není to typ večírkový školy.“

„Když už se bavíme o nudných věcech, vyrazíme dneska večer na rande?“

„Myslel sem, že ty randíš akorát s pohlednejma slepejma hercema jako Cooper Tucker.“

„Ten ještě do města nedorazil. Rodiče ho sem přivezou ve středu. Nemáš ani tušení, jaké to je udržovat milostný vztah s někým, kdo žije víc než pět set kilometrů daleko.“

„Jasně. A co milovat někoho, kdo žije na opačným konci tohodle posranýho světa?“

„Chudáčku Nickie. Každopádně ale nemůžeš říct, že bych tě před tou holkou nevarovala.“

Žádný rande sme si nenaplánovali. Řek sem Kal, že bych nebyl dobrej společník. Na to jsem si připadal až moc zoufalej.

Od Almy žádnej telefonát ani esemeska. Zato mi volaly haldy tajtrlíků z médií, který chtěli vědět, co se děje. Zřejmě už se ta zpráva roznesla a celej Hollywood touží bejt dopodrobna informovanej o celý týhle pikantní historii.

A kolik že jsem toho tisku sdělil?

Pouze nutný minimum.

PONDĚLÍ 27. KVĚTNA

(Den památky padlých)

Od Almy pořád žádnej telefonát ani esemeska.

Zavšivenej život!

Mě z toho snad jebne!

Vyhledal sem si tu Damiettu. Žije tam víc jak milion lidí, ačkoli sem o tom městě jaktěživo neslyšel. Protíká jím jedno rameno Nilu. Ve středověku s o ně do krve rvali křižáci. Neptejte se mě proč, jelikož leží v poušti a naprší jim tam zhruba sedm cenťáků vody ročně. Tak trochu jako Palm Springs bez přestárlejch filmovejch hvězd.

Tatík se domákl, co se děje, a okamžitě mi zkonfiskoval pas – kterej sem zacvakal z vlastní kapsy!

Takovej parchant! Pokud si vzpomínám, byl ještě o dva roky mladší než já, když se svojí koc zdrhnul do Francie. Na takovej výlet přece taky potřeboval pas, šmejd jeden. Tak proč mi sebral ten můj? To jako že když se stanete rodičem, proměníte se v naprostýho pokrytce?

Ještě štěstí, že nevlastním střelnou zbraň.

Fakticky mám sto chutí někoho picnout.

No co, takhle se to přece v Americe řeší běžně. Teď už nutkání těch lidí dokonale chápu.

ÚTERÝ, 28. KVĚTNA

Od Almy furt žádnej telefonát ani esemeska!

Ano, světe, můj život byl spláchnut do hajzlu a já se teď plácám v těch nejhlubších sračkách. Loňskej rok, kdy mi hrozily roky vězení za žhářství, byl v porovnání s tímhle procházka růžovou zahradou. Každejch pět minut mě zaplaví další vlna panickýho strachu, že už Almy víckrát neuvidím.

Když vyrazili tatík s Treez na nákupy (věci pro mimino), prohledal sem jejich barák, jestli tam nenajdu pas. Asi si vzpomínáte, že bydlí naproti přes ulici v prakticky identický barabizně. Držgrešle tatík pronajal oba baráky od Ochechule (máti Veevy Saundersové). V jeho šuplíku na fusekle sem našel tenhle hulvátskej vzkaz:

Případnému slídilovi:

Tvůj pas je bezpečně uzamčen v bezpečnostní schránce mé banky. A já jsem jediný člověk oprávněný ji otevřít.

Přeji pěkný den,

N. Twisp

P. S.: V moři plave i spousta jiných ryb. Věř mi, znám to.

To je ale arogantní parchant! Už se nemůžu dočkat, až bude starej a mně svěří pravomoc vytáhnout ze zásuvky mašinu, co ho bude udržovat při životě. Až naposled slabě zalapá po dechu, pošeptám mu: „Hele, taťko, vzpomínáš na ten pas, cos mi kdysi ukrad?“

Proč musí na uspokojení tohohle druhu člověk vždycky tak zoufale dlouho čekat?

STŘEDA, 29. KVĚTNA

Paprsek naděje. Dostal sem od Almy tenhle e-mail:

Nejdražší Nicku,

mobil mi tady nefunguje. Doufám, žes mi nevolal nebo nepsal. Nedostanou se ke mně ani esemesky. Babička (která je na tom evidentně daleko líp, když nepočítám kuřácký kašel) nemá WiFi. Tohle ti píšu z internetové kavárny pořádný kus cesty pěšky od jejího domu. Musím být stručná, protože jsem řekla, že jdu nakoupit, a ti chlapi, co se tu poflakují, vypadají, že mě chtějí obtěžovat. Zatím se jakžtakž domluvím svojí masrí (egyptská forma arabštiny) z dob, kdy jsem byla malá. Máma se rozhodla, že nějakou dobu zůstane s Tetou. Protože táta musí kvůli práci brzo odjet, máma chce, abych tu zůstala s ní. Umí být dost přesvědčivá, jak dobře víš. Asi si od natáčení seriálu vezmu menší pauzu. Můžeš Bedrossianovým vyřídit, že se moc omlouvám? Pořád na rodiče dotírám, aby mi sehnali telefon, který by fungoval i v zahraničí. Zavolám ti, hned jak ho dostanu. TAK STRAŠNĚ mi chybíš!

Miluju tě,

Almy

P. S.: Můžeš mi odepsat na tenhle Gmail. Nechci se přihlašovat na svůj starý účet, protože ty zdejší pitomý písíčka nemusí být bezpečné. Taková otrava!

Odpověděl sem jí následujícím e-mailem:

Má nejmilovanější,

špatná zpráva. Rodiče ti lžou. Laureninu tátovi řekli, že jsi v seriálu definitivně skončila. Chtějí tě donutit, abys tam zůstala a už nikdy se nevrátila. Na střední začneš na podzim chodit tam. To jsem si nevymyslel! Tak to říkal tvůj táta. Asi bys na sobě neměla dát znát, že to víš. Takhle můžem vymyslet nějaký únikový plán bez toho, abychom vzbudili podezření. Schovej si svůj pas. Nedovol jim, aby ti ho sebrali. Můžu ti poslat peníze na cestovní výlohy. Mohli bychom si dát sraz v San Diegu a potom odjet přes hranice do Tijuany a tam se vzít. Technicky ti na to musí být osmnáct, ale můžem tam někoho uplatit. Snad by mě pustili zpátky do USA jenom s řidičákem (pas mi zabavil tatík). Kdyby mi američtí pohraničníci zamítli vstup, určitě by se toho chytil tisk. Tenhle plán mi přijde nejlepší. Co myslíš? Pokud najdeš místo se slušnou wifinou, můžem si promluvit přes Skype na tvém telefonu. Předplatil jsem ti účet. Podrobnosti jsou připojené na konci tohohle mailu. Odpověz mi, prosím, co nejdřív. Měl jsem HROZNOU RADOST, že ses mi zase ozvala. Málem jsem umřel strachy.

Navěky tvůj,

Nick

Tam u nich je o deset hodin víc, takže bůh ví, kdy to dostane. Nejspíš je v tuhle chvíli v betli.

Kéž bych tam tak byl s ní!

ČTVRTEK, 30. KVĚTNA

Od Almy pořád žádná odpověď. Minulou noc sem spal o trochu líp. Aspoň teď máme plán. Pořád na mě myslí a nezmizela nafurt. Hlavou už se mi honily ty nejděsivější představy, jak bejvá u nás Twispů zvykem (z dobrýho důvodu). S tatíkem pořád nemluvím. U snídaně sem ho ignoroval. On, jelikož v roli pečujícího rodiče na celý čáře selhává, předstíral, že si toho nevšim. Aspoň že Treez je na mojí straně – teda ne že by mi to nějak zvlášť pomohlo.

Kal sem našel v naší kavárně, kde se držela za ruku s Cooperem Tuckerem. Jako obvykle byl zas o něco vyšší a pohlednější než předešlýho roku. Ještě štěstí, že je ten moula slepej. Kdyby věděl, jak vypadá, určitě by se nafouk ještě o něco víc.

„Čau, Coopere,“ řek sem a bez valnýho nadšení mu potřásl volnou pazourou.

„Jsem na tebe pořádně naštvaný, Nicku,“ oznámil.

„Proč? Co sem jako proved?“

„Kdybys Almy dnem i nocí neobtěžoval, máma s tátou by ji neodvlekli do exilu na opačném konci světa.“

„Drželi sme to v naprostý tajnosti, Tuckere. Její rodiče neměli v žádným případě šanci zjistit, že spolu spíme.“

„Jistě,“ prohodila Kal. „Za předpokladu, že jsou úplně pitomí. Rodiče sice bývají dost mimo, ale nejsou úplně tupí.“

„Nebo je možná o našich stycích informoval nějakej anonym,“ prohodil sem s pohledem upřeným na ni. „Někdo, kdo chtěl sabotovat naše štěstí!“

„Jako by mi vaše štěstí nebylo u zadku,“ odvětila a utrhla si pořádnej flák mýho extra mastnýho muffinu. „Jsem za tu holku vděčná. Konečně tě mám z krku.“

„Byl sem na Almyiny rodiče vždycky milej. Neměli důvod mě nenávidět.“

„Pchá!“ ušklíbla se Kal. „Jsi nejhorší noční můra každého rodiče. Jen se zeptej mojí máti.“

„S tvým pokusem o sebevraždu nemám nic společnýho, Kal.“

„Když myslíš. Že nám tady Cooper pěkně nabral svaly? Dal se na gymnastiku.“

„Ani sem si nevšim. Kde bydlíš, Coopere? Zase v kopcích u Trenta?“

„Bohužel ne,“ povzdychl si. „Loni mě naprosto nikdo neznal a žil jsem si u filmové hvězdy v nóbl domě pro hosty s bazénem. Veškerý Trentův personál mi byl k dispozici, stačilo zavolat. Letos jsem velká televizní hvězda a bydlím v pronajatém bytě ve West L. A. se svojí mámou.“

„Která bohužel není natolik pokroková, aby jeho hostům dovolila u něj zůstat přes noc,“ doplnila Kal.

„Jaká tragédie pro vás oba,“ politoval sem je.

„Nickie prostě žárlí,“ prohlásila Kal. „Vždycky to bude žárlivec. Bude žárlit, ještě když budu bydlet v domově důchodců a povídat si se slintajícími plešatými staříky.“

To je nejspíš pravda.

„Cooper se dostal na prestižní Brownovu univerzitu,“ pokračovala. „Chodil tam i John F. Kennedy mladší. Teď by z něj byl prezident, kdyby se vykašlal na ty pilotní lekce.“

„Taky se chci naučit lítat!“ vykřikl Cooper.

„Ty se můžeš vznášet k nebesům se mnou v posteli,“ namítla Kal. „Brown má velice uznávanou katedru herectví. Jsou přímo nadšení, že získali drahouška Coopera.“

„Souhlasili, že můj studijní plán přizpůsobí natáčení,“ pochlubil se.

Jestli to na mě udělalo dojem? Vlastně docela jo. Doufám, že si zapamatuje, že to já ho zachránil před maloměstskou bezvýznamností. To já ho dostal do světla hollywoodskejch ramp. A zcela nesobecky sem ho dal dohromady s Kal. Ten boreček mi toho fakt hodně dluží.

„Poslyš, Nickie, v srpnu mi musíš pomoct dopravit moji rozkošnou Miatu do New Havenu.“

„Myslel sem, že v Yale prvákům nedovolujou auta.“

„Mám pro to omluvu. Potřebuju dopravní prostředek, abych mohla navštěvovat Coopera v Providence.“

„Možná to půjde, Kal. Budu se ale muset zeptat tatíka.“

„Fajn. Teď ještě musíme vymyslet, jak vmáčkneme do mého sladkého autíčka tři lidi.“

„A kdo je ten třetí?“ zajímal sem se.

„Drahoušek Cooper pochopitelně.“

Zabalil sem to o pár minut později, kdy se objevily nějaký uhihňaný holky, aby vyžebraly u Coopera autogram.

Prošel sem si filmový časáky. Nadmíru deprimující. Hollywood Reporter odchytil Trenta Prestona v Bukurešti (ať je to, kde chce). Odcitovali jeho vyjádření, že vnučka projevila zájem seznámit se osobně s kulturou matčiny domoviny. To jsou do tohodle spiknutí zapletení úplně všichni?

PÁTEK, 31. KVĚTNA

Ve dvě ráno sem se překulil na druhej bok a zkontrolovat
e-maily. Tenhle právě přišel:

Milovaný Nicku,

pořád sháním Wifi. Jsem zpátky v té internetové kavárně. Zdejší otrapové mi před chvílí řekli, že vypadám jako Jasmine Hopewellová. Nejspíš sledujou ten seriál přes Amazon. Já na to: „Ne, ta je daleko hezčí než já.“ Vygooglila jsem si nejnovější informace o seriálu. Máš pravdu: rodiče jim evidentně oznámili, že končím. Bylo mi divné, že se mi táta poslední měsíc nepodíval do očí. Myslela jsem, že třeba utrpěl nějakou finanční ztrátu nebo že podvádí mámu. Tak teď už vím, co plánovali. Zřejmě mě chtěli odloučit od tebe. Je to od nich tak hnusné!

Bylo velice milé, žes mi navrhl sňatek v Tijuaně, ale na tak drastický krok jsme ještě moc mladí. Vůbec netuším, co mám dělat. Nějaké další nápady? Máma dokáže být jako skála, když se postaví na zadní. Nedá se s ní hnout.

Jsem z vojenské rodiny, takže jsem zvyklá začínat znovu na nových místech. Ironií je, že mi táta slíbil, že stěhování do Kalifornie bude naše poslední. Takže je to dvojitá zrada!

Omlouvám se za to, čím si kvůli mně musíš procházet. Tohle sis nezasloužil.

Moc tě miluju,

Tvoje Almy

Odepsal sem jí:

Drahá Almy,

tak dobře, nemusíme se brát. Prostě sedni na letadlo a vrať se zpátky. Mohla bys bydlet u Lauren (nebo u mě) a znovu se zapojit do toho seriálu. Budou štěstím bez sebe, že tě mají zpátky. Můžem sehnat právníka, aby tě zplnoletnil, kdyby tvoji rodiče dělali problémy. Nemusíš jim dělat otroka! Tvůj děda tvrdí, žes odjela do Egypta, protože tam chceš žít. Co to má znamenat? To tvoji rodiče lhali i jemu?

Takže co nejrychleji naskoč na letadlo. Budem to řešit postupně, den po dni. Všechno dobře dopadne. Jenom se tomu musíme postavit společně.

Už se těším, až tě znovu sevřu v náručí,

Nick

Strejda Jake se zastavil na snídani, když sem byl ještě v betli. Protože máme zdi tenký jako papír, vyslechl sem celou konverzaci. Zjevně přišel, aby vybrousil tatíkovo klopotný pódiový vysvětlování, kterak se Treez dostala do svýho momentálního stavu.

„A co tohle?“ nadhodil Jake. „Řekneš: ‚Poslyš, ten kostým ti nějak nesedí.‘ A ona na to: ‚Můj porodník soudí, že jsem nejspíš měla před pár měsíci sex.‘ A ty prohlásíš: ‚Hele, odvádíš pozornost publika od mého žonglování.‘ A ona: ‚Na to jsi měl myslet tehdy před pár měsíci.‘“

Pete i Levák se rozesmáli. Tatík řek: „To není špatný. Co máš dalšího?“

„Mohl bych dostat ještě jeden skořicový bochánek?“ zeptal se Jake. „Potřebuju cukr, aby mi to myslelo.“

„Už se nese,“ odvětil Levák.

„Skořicový bochánek“ byl magickej slovní obrat, kterej mě vytáhl z postele. Musel sem sebou hodit, jelikož ti nenažranci by je všecky spořádali sami. Urychleně sem se přesunul do jídelny (dříve našeho obýváku).

„Ahoj, Nicku,“ přivítal mě strejda Jake. „To s Almy mě mrzí. Byl to šok.“

„Jo, je to děsnej opruz,“ zamumlal sem a posadil se.

Levák přede mě šoupl bochánek ještě horkej z trouby. Pokud nemáte možnost spát se svou milovanou, jsou hned druhá nejlepší věc na světě ty jeho kynutý skořicový bochánky.

„Co v té záležitosti podniká tvůj táta?“ zeptal se Jake.

„Nic moc,“ odvětil sem.

„Všechno zlé je pro něco dobré,“ prohlásil tatík. „Ti dva si byli až nezdravě blízcí.“

Tak teď ukázal pravou barvu. Ten kripl chce, abych se s Almy rozešel!

„Kdo jsi, abys o tom rozhodoval?“ ohradil se Jake. „Byl to ten nejšťastnější pár, co znám.“

„Stejně by šla za rok na vysokou,“ namítl tatík. „To znamená zaručenej rozchod, jak můžeš, Jakeu, potvrdit z vlastní zkušenosti.“

Tatík svýmu bráchovi rád připomíná jeho citový traumata z minulosti.

„Měli sme v plánu podat si přihlášku na ty samý školy,“ zdůraznil sem.

„Bez sebemenší záruky, že se na stejnou taky dostanete,“ upozornil tatík. „Nemá náhodou o dost lepší známky než ty?“

„Ne zas o tolik,“ bránil sem se, ale do očí sem se mu nepodíval.

„Podle mě by sis měl promluvit s jejími rodiči,“ řek strejda Jake tatíkovi. „Musíš kopat za vlastní tým.“

„Tak na to zapomeň,“ prohlásil tatík. „Ani se s nima neznám.“

„Tak si promluv s Trentem,“ naléhal Jake. „Zjisti, co si o tom myslí on. Určitě má na svého syna nějaký vliv.“

„Máš štěstí,“ přispěl ochotně na pomoc Pete. „Zítra se vrací z Rumunska.“

„To jsem věděl,“ odsekl tatík. „Ty jseš samá dobrá rada, Jakeu. Připomeň mi, jak že to tenkrát dopadlo s tebou a Umou na starý dobrý Winnemucký střední?“

„To bylo tehdy,“ odpověděl Jake. „A teď je teď. Už je načase, aby se to u některého Twispa zlomilo. Aby mu pro jednou taky něco vyšlo. Mohl bys vyvinout aspoň drobnou snahu svému synovi pomoct. Je z něho úplná troska. Vždyť se na něho podívej! Není snad Trent tvůj nejlepší kámoš?“

„No a co?“ odsekl tatík.

„Za starých časů,“ prohlásil Jakeu, „byste si přáli, aby to těm dvěma děckám vydrželo. Aby se rodiny spojily. Aby se upevnilo vzájemné pouto.“

„Mám pro tebe novinu, Jaku,“ řek tatík. „Tohle není čtrnáctý století. Feudální časy jsou dávno pryč.“

Věčná škoda, že nežiju ve středověku. To bych nepotřeboval pas, abych moh jet za Almy. A jejich rodina by se za tejden nikam daleko nedostala (nebyly žádný tryskáče). Navíc byly tenkrát zákony ohledně uzavření manželství značně vágní. Vlastně by byla Almy v sedmnácti nejspíš považovaná za starou pannu. Prosila by na kolenou, abych si ji vzal!

„Udělej pro syna taky jednou něco dobrého,“ pokračoval Jake. „Jinak ti začnu za konzultace účtovat svoje obvyklý horentní sumy. Anebo zažádám o audit účetnictví toho tvého filmu.“

„No jo, tak dobře,“ ustoupil bleskově tatík. „Já si s Trentem promluvím. Uvidíme, co na to řekne.“

Aspoň jeden Twisp že je na mojí straně. To je zatraceně osvěžující nová zkušenost.

Jediná další zaznamenání hodná zpráva z dnešního dne: v auťáku zaparkovaným na naší ulici seděl nějakej chlápek a cosi fotil teleobjektivem. Přišlo mi, že ho má namířenej k našemu baráku.

Že by tatík spadl do průseru? Usilovně doufám, že po jeho kostnatý prdeli pasou federálové nebo mafie.

červen

SOBOTA, 1. ČERVNA

Dneska mě vzbudilo veselý pohvizdování nějakýho blba. Byl to Pete, kterej se chystal jet vyzvednout Azuru Prestonovou na letiště. Jeho dlouhatánskej sexuální půst je zřejmě u konce.

Už sem se zmínil, že má Azura ty nejmodřejší oči, co sem kdy viděl? Nepochybně úchvatný, ale tak trochu na hraně výrobního defektu. Je vůbec správný, aby byly lidský oči až tak modrý? Oproti tomu její neteř Almy je má hodně tmavé. Jako byste koukali do asfaltovejch jezírek La Brea Tar Pits orámovanejch nádhernými dlouhými řasami. Ale už dost o ní, jinak se mi zase začne stejskat. Sem jak ohraná ukňouraná deska.

Haseltineovi se konečně nastěhovali zpátky do svýho baráku. Jak si jistě vzpomínáte, minulý léto jim ho Lulu Yeumová, duševně narušená Kalina rivalka v lásce, podpálila. (A pokusila se ten zločin hodit na mě!) Dneska ráno mi Kal zavolala a pozvala mě na prohlídku. Vzduch byl čistej, poněvadž její máti, která mě z jakejchsi poblouzněnejch důvodů nesnáší, bude celý dopoledne dělat účetnictví v rodinným zverimexu na Lincolnově bulváru.

Do Venice sem odjel ve svý Toyotě Matrix z roku 2013, která v poslední době vypadá žalostně, jelikož mám příliš velký depky, abych ji umejval. V celý Santa Monice se zřejmě nenajde jedinej pelikán, racek nebo holub, kterej by na ní nezatoužil zanechat svůj autogram. Pokud považujete za stresující závist penisu, tak zkuste závist garážovou!

Kalin brácha Harvey byl zrovna na odjezdu, když sem dorazil. Nepovyrostl ani o píď, ale jako obvykle vypadal zas o něco líp. Dřív sme se nenáviděli, ale postupně sme navázali lehce kamarádskej vztah, i když do skutečnýho přátelství to mělo daleko. Pravej kámoš vás nedonutí sežvejkat cvrčka, než vám pomůže vyřešit problém.

„Čau, Nicku,“ pozdravil Harvey. „Neříkej mi, že už zase dolízáš za mojí ségrou.“

„Ne, jenom jsem zaskočil na návštěvu. Co je u tebe novýho?“

„Nechal jsem si přelakovat auto.“

Harveyho Mini Coopera to při tom požáru fakt ošklivě ožehlo.

„Už jsi konečně prodal nějaký ty spinnery?“ zeptal sem se.

„Zatím jenom pár. Tahle módní vlna už fakt definitivně opadla. Když už spolu mluvíme, doneslo se mi, že tvoje holka vzala roha.“

„Rodiče ji odvlekli do starověký Země pyramid. Makám na tom, abych ji dostal zpátky.“

„Tak to přeju hodně štěstí. Zaskoč mě někdy do obchodu poinformovat, jak to pokračuje. Já teď jedu k Tiaře. Její rodiče odjeli na celý víkend mimo město.“

„Užij si to, Harve.“

„Na to se můžeš spolehnout.“

Když si odmyslíte to prodávání ve zverimexu, tak Harvey fakticky ví, jak žít. Randí s Tiarou Diamond, jednou z nejžádanějších mladistvejch krásek na hollywoodský scéně. Jistě si vzpomenete, že zazářila coby Millie Filbertová v tatíkově filmu.

Harvovu švicu sem našel v jejich nový, kompletně předělaný kuchyni – která přímo sálala pronikavou bělostí.

„Proboha, Kal, vždyť z toho by ještě mohla člověka ranit slepota!“

„To vykládej mojí mámě. Když už nemůže být čistá jako padlý sníh její dcerunka, rozhodla se, že aspoň kuchyň bude bez poskvrnky a panensky bílá.“

„Chystá se někdy do budoucna pověsit záclony?“

Obrovitejma oknama obrácenejma na východ dovnitř proudily ranní sluneční paprsky o síle desítky tisíc oslňujících světlometů.

„Ne, myslím, že má v plánu vařit ve slunečních brýlích, slamáku a napatlaná opalovacím krémem s padesátkovým faktorem. Říkala jsem jí, že nechat skříňky natřít na bílo je blbost. Budou věčně oprýskaný a rychle začnou vypadat hnusně. A kdo vůbec ještě dneska kupuje bílé spotřebiče? A vrchol všeho, alabastrová podlaha! To jako fakt? Bude na ní vidět každé drobek, každé smítko, každý špinavý flíček.“

„Ježíši, i chňapky sou bílý.“

„Je to zhmotnělé šílenství, Nicku. Chceš si prohlídnout můj pokoj?“

„Jasně, rychle mě tam odveď, než oslepnu jako Cooper.“

„Jeho jméno přede mnou vůbec nezmiňuj!“

„Proč? Co se stalo?“

„Jeho máti mě včera večer úplně nadrsno vykopla. A on se jí, sralbotka, ani slovem nevzepřel. Ta ženská je trapně zapšklá provinční megera!“

„Rodiče by si měli začít hledět svýho, jakmile je děckám třináct.“

„Naprosto s tebou souhlasím. Já jsem ty svoje plně zkrotila už v devíti.“

„Cítíš kouř?“ zeptala se, když sme stoupali do schodů.

„Trochu, ale jenom úplně maličko.“

„My už jsme ho všichni přestali vnímat. Stavitel říkal, že tu ten smrad může klidně zůstat ještě roky: památka na tu mrchu Lulu!“

Kalina ložnice byla furt na stejným místě, ovšem značnou část podlahy pohltil rozšířenej šatník, kterej teď hladce splňoval požadavky na hangár. Byl profesionálně rozčleněn haldama zásuvek a organizérů určenejch pro její opulentní garderobu.

„Tahle část je vysunutá na konzolích nad zahradu,“ řekla, když mě dovedla až na samotnej konec. „Chtěla jsem do podlahy průhledný skleněný panel, z jakého člověka jímá závrať, ale stavitel to odmítl.“

„To je fakt hrozná škoda, Kal. Jak krásně mohly bejt nasvícený ty desítky párů tvejch bot!“

„Ten sarkasmus si laskavě odpusť. První povinností herce je oblékat se jako hvězda – tuhle radu by sis měl konkrétně ty vzít k srdci.“

„Já nemám za zadkem manželku Tylera Twispa, bohatou cvokařku, co by mě tahala na nákupy.“

„Já už taky ne, Nicku. Což je, popravdě řečeno, dost protivné. Uma usoudila, že to trauma z požáru už mi vykompenzovala dost. Teď jsem na tom tak zle, že budu za chvíli nucená nakupovat v sekáčích a na bleších trzích.“

„Tomu nevěřím.“

Vylezli sme ze šatníku a posadili se na postel.

„Máš nějaké zprávy o Almy?“ zeptala se.

„Od doby, co sme o tom spolu mluvili naposled, se mi ještě neozvala.“

Povzdychl sem si. Ona si povzdychla. Podívali sme se po sobě. Její pleť byla pořád dokonalá, její rty svůdný, stavba kostí božská, luxusní tělíčko vytvarovaný přesně tak, aby člověka provokovalo a svádělo.

Abych to zkrátil: hupsli sme na to.

Přesně tak, shodili sme šaty a šli na věc. A jelikož bere pilule, ani sem nemusel použít kondom.

Jako byste byli zvyklí poslouchat hudbu na starožitným gramci a najednou přešli na audiofilní sound system za deset tisíc babek. Žádný vrstvy latexu neleží mezi váma a dvěma milionama let lidský evoluce. Takhle by to mělo bejt pokaždý. Hotový zjevení boží pravdy. Asi je zbytečný říkat, že napoprvý sem to moc dlouho nevydržel. Ale podruhý a potřetí už sme byli naprosto k nezastavení. Rozpálený, říjný, upocený, zvířecí, šílený. Pauza na polibek a pak znova. A ještě jednou.

„Teď se, předpokládám, cítíš provinile,“ prohodila později, když si zapínala podprsenku.

„Ne, myslím, že jsme k tomuhle směřovali už hodně dlouhou dobu,“ řek sem, zatímco sem si natahoval trencle. „Bylo to v podstatě nevyhnutelný. Ale pořád miluju Almy. Můžu se spolehnout na tvoji diskrétnost?“

„Stejně jako vždy, drahý.“

Do hajzlu!

Kal to nejspíš udělala jenom proto, aby se pomstila Cooperovi, nicméně do svýho úsilí vložila nezpochybnitelnou dávku nadšení. Popravdě sem měl pocit, jako bych se miloval s Almy in absentia, ale dost pochybuju, že by mý vysvětlení akceptovala. Zjišťuju, že je tahle aktivita komplikovanější, než se může na první pohled zdát.

Pár hodin nato mi zazvonil mobil.

„Jsem hrozně rozbolavělá,“ informovala mě Kal. „Věděla jsem, že jsi nadržený, ale tvoje vášnivost mne překvapila.“

„Jo, byla to slušná rozcvička.“

„Tak jak to bylo: představoval sis, že jsem Almy?“

„To v žádným případě,“ zalhal sem. „Koho sis ty představovala na mým místě?“

„Ještě jsem se nerozhodla. Možná Kena, Barbieinu věčnou lásku.“

Vzpomínám si, jak mi kdysi říkala, že byla jako dítě do Barbie zblázněná. Takže to, vzato kolem a kolem, mohl bejt docela dobře kompliment.

NEDĚLE, 2. ČERVNA

Tatík trval na tom, že s ním musím jít na brunch k Tylerovi. Je to jedinej miliardář z našeho příbuzenstva, takže mu tatík leze do zadku, až jenom třepotající nožičky čouhají. Jako obvykle sem si šel sednout ven na terasu za Veeviným manžílkem. Desmond se nadouval jak žába na prameni, protože jeho novej román hlásí dobrej prodej, a navrch střelil za mraky dolárků filmový práva. Požádal sem ho, aby na mě nezapomněl, až se budou v tom filmu obsazovat role.

„Je tu taková zvláštní věc, Nicku,“ odvětil. „Kdykoli zmíním před některým castingovým agentem jméno Twisp, bez výjimky nasadí kyselý obličej. Říkám tomu Efekt twispovského šklebu.“

Sakra. Že by byli castingoví agenti stejně jako matky žen a dívek stiženi vrozenou averzí vůči Twispům?

„Doneslo se mi, že tvoje holka vzala kramle,“ prohodil.

„Ne, unesli ji její rodiče. Potřeboval bych je odstranit. Máš v tomhle směru nějaký kontakty?“

„Jistě, ale není to levné.“

„Jsou v Egyptě.“

„Á, takže práce v zahraničí. To se ještě prodraží. Tihle lidi si účtujou vynaložený čas plus výlohy. A můžeš si být jistý, že turistickou třídou nelítají.“

„Dokážou zařídit, aby to vypadalo jako nehoda?“

„Přílišná kreativita se může vymstít. Loni se odehrál takový případ v New Jersey. Posadili chlápka do soukromého letadla a pilot vyskočil padákem ven. Jenže předpokládaná oběť hrávala v dětství Flight Simulator tak často, že se jí podařilo posadit letadlo na zem bez jediného škrábnutí. Nejlepší je smrtící střela do zátylku. Pak jim sebereš všechny cennosti, aby to vypadalo na náhodné loupežné přepadení. Mám ti domluvit schůzku?“

„Hm, ještě si to nechám projít hlavou a ozvu se ti.“

„A co je nového s Valerií a tím slepejšem?“ zeptal se.

Je dobře známou skutečností, že Desmond jede po Kal jako po uzeným.

„Mám důvod věřit, že to s ním nemyslí zas až tak vážně,“ odvětil sem.

Taktně sem nezmínil, že mi po tý včerejší monumentální souloži ještě pořád cuká v prostatě.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Mládí v hajzlu: Nadržený rebel.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.