SEVEN LETTERS

Copyright © 2019 by Sinéad Moriarty

All rights reserved

Translation © Radovan Zítko, 2020

ISBN 978-80-249-4140-0

Sestrám

Jsou věci, které si nechceme připustit,

ale musíme je přijmout, věci, které nechceme znát,

ale musíme se je naučit, a lidé, bez nichž nemůžeme žít,

ale musíme je nechat jít.

Nancy Stephanová, Pravda o motýlech

1

Když si objednaly další dvě lahve vína, Sarah se pro sebe usmála. Některým matkám ze školy se už pěkně rozvázal jazyk a zábava byla v plném proudu.

„Poslechněte si tohle.“ Mollyina mamka se naklonila nad stůl, ostatní daly hlavy k sobě a našpicovaly uši. Vydráždila jejich pozornost na maximum, navíc se dramaticky odmlčela a napila se vína. Pak se pokusila o šepot, ale vlastně řekla velmi hlasitě:

„Věděly jste, že matka Ethana Kennedyho…“

„Kdo je Ethan Kennedy?“ skočila jí do řeči Frankova mamka. Mollyina mamka se zamračila. Nebyla zvyklá, že by ji někdo přerušoval. Sarah potlačila úšklebek. Frankova mamka byla ve třídě nová a podle všeho jí ještě nedošlo, že Mollyina mamka je tu včelí královna. Mělo by se jí rychle rozsvítit, napadlo Sarah, protože Mollyina mamka má jazyk jako břitva.

„Chodí do vedlejší druhé třídy. Hubenej prcek s brejličkama,“ odpověděla Mollyina mamka netrpělivě. „Každopádně, jeho máma přišla minulý týden dřív z práce a zjistila, že jejímu manželovi dává jejich brazilská au pair.“

Všechny kolem stolu zalapaly po dechu, ozvalo se i několik uchichtnutí.

„Co tím přesně myslíš?“ Frankova mamka se nechytala.

Sarah se opřela v židli a užívala si představení.

„Co bych podle tebe asi tak mohla myslet? Kouřila mu ho na tom kuchyňským ostrůvku s mramorovým vrškem, jak se jím vždycky chlubí.“

„Ježíšmarjá!“ Nato Frankova mamka oněměla hrůzou.

„To je děsné,“ pronesl někdo soucitně.

„Na druhou stranu,“ přimhouřila oči Sallyina mamka, „mně by nevadilo, kdyby nějaká dala tomu mému. Aspoň bych se nemusela obtěžovat.“

Všechny propukly v smích, ani Sarah si nemohla pomoct, i když rozhodně nechtěla, aby večer sklouzl k opileckým přiznáním o jejich pohlavních životech. Na to byla až příliš střízlivá.

„Vlastně,“ navázala Sallyina mamka, „by se to dalo zahrnout do smlouvy. Au pair musí být zkušená v péči o děti a v případě potřeby dát manželovi.“

„Ale prosím vás, dámy, sex ještě pořád může být ohromující,“ zamumlala Sadiina mamka. Seděla naproti Saře a pila víno, jako by to byla voda.

„Ty jo, to máš doma určitě pořádného kance.“ Bobbyho mamka nedokázala skrýt v hlase závist.

Sarah Sadiina tátu jednou viděla u školních vrat a stoprocentně jako kanec nevypadal, spíš jako nemožný účetní.

Sadiina mamka si přezíravě odfrkla. „Bože, ne doma. Mluvím o svém osobním trenérovi. Je to Australan. Dámy, povím vám, ten sex předčí všechna očekávání,“ prohlásila.

Ostatní vyvalily oči a zavýskly.

„Jak se jmenuje a kdy ke mně přijde na návštěvu?“ zavolala nějaká matka na konci stolu a všechny rozesmála.

Sarah se smála s nimi, ale popravdě řečeno, nebylo jí příjemné, že si tu odhalují soukromí. Teď, když ví o mimomanželském vztahu Sadiiny mamky, bude se v přítomnosti Sadiina táty cítit strašně. Přesně tohohle se dnes večer bála. Věděla, že ji bude něco stát to, že je těhotná a nepije. Tohle jsou večery, kdy potřebujete sklenku vína, abyste se uvolnili. Žádná z žen nakonec ani není její přítelkyně. Jde jen o hejno matek svedených dohromady jediným společným jmenovatelem: jejich děti chodí do stejné třídy.

Sarah si vždycky dávala záležet, aby působila přátelsky, ale zase ne příliš. Nechtěla, aby ji k sobě vtáhla nějaká partička a musela poslouchat drby o ostatních dětech nebo rodičích. Jako teenagerka se šeredně spálila. Věděla, jaké to je, když patříte do nějaké skupiny, považujete ostatní za opravdové kamarádky a ony se na vás pak vykašlou, když se do vás zakouká jejich expřítel. Sarah nemohla za to, že se zalíbila Brianu Morrisseymu, ale Georgia to neunesla. Sarah se najednou stala terčem hnusných komentářů, lží o tom, že ráda flirtuje, jaká je to coura a špatná kamarádka. Georgia a ostatní ji bez průtahů pustily k vodě. Sarah poslední rok na škole trávila tím, že se snažila docházku přetrpět a těšila se, až odtamtud vypadne. Od té doby se měla před skupinami žen na pozoru. Kdo se jednou spálí…

Zažila, jak se z matek ze školy staly nejlepší přítelkyně, ale už po pár měsících se rozhádaly, když zjistily, že nemají nic společného. Sarah taková dramata nezajímala. Stačila jí během dospívání. Měla přátele, ale od školy si k žádné ženě nikdy nevybudovala opravdu důvěrný vztah. Tak pevnou ženskou vazbu nepotřebovala, protože má Miu. Mít sestru, s níž si byla tak blízká, znamenalo, že si vždycky mohla s někým promluvit nebo se někomu svěřit. Vyrůstala tedy s ideální nejlepší přítelkyní, a tak jí nechyběly kamarádky jako některým jejím známým, které sestry neměly, nebo s nimi nevycházely. Ženy potřebují nejlepší přítelkyni a Sarah si uvědomovala, jaké má štěstí, že ta její je náhodou zároveň její sestra. Byla to Mia, za kým šla, když se k ní Georgiina parta zachovala tak příšerně. A byla to Mia, kdo jí řekl: „Hlavu vzhůru a na ty krávy kašli.“

Mollyina mamka zničehonic zaměřila svou laserovou pozornost na Sarah. „Ty přece musíš mít přístup ke všem klepům ze školy. Tvoje sestra je učitelka a zástupkyně. No tak, Sarah, dej něco k dobrýmu. Spí spolu někdo z učitelů? Pan Grogan je dost v kondici. Sama bych si dala říct,“ řekla a rozesmála se až příliš hlasitě.

Sarah se trpělivě usmála. „Všechny víte, že nenajdete diskrétnějšího a profesionálnějšího člověka, než je Mia. Ke mně se nic nedonese.“

„Nevěřím ti ani slovo. No tak, my to nikomu neřekneme, že ne, holky?“ Píchla Sarah ukazováčkem do hrudníku.

Sarah odolala nutkání jí prstem zakroutit a dál se usmívala.

„Nemám, co bych řekla. Vážně.“

„S tebou je nuda.“

„Nech ji být. Řídí a my jsme všechny opilé,“ zamávala svojí sklenkou Timova mamka směrem k Sarah.

„P-pardon, ale já nejsem úplně opilá,“ zamumlala Sadiina mamka.

„Jen naprosto pod obraz,“ pronesla polohlasem Mary.

„Je to trapný,“ souhlasila s ní Rebečina mamka. „Je nevkusná.“ Sarah by přenesla opilost Sadiiny mamky na tyhle dvě čarodějnice, které všechny a všechno odsuzují. Vstala, aby si odskočila. Je načase jít, než se začnou ještě víc svěřovat a kritizovat. Nechtěla se dozvědět nic o jejich soukromí a rozhodně neměla v plánu probírat to svoje. Ani nehodlala být svědkem toho, jak někoho příliš opilého soudí prázdné, protivné ženské.

Propletla se přetopenou restaurací k útočišti s nápisem Dámy. Nikdo tam nebyl a okno v rohu zůstalo otevřené, konečně se mohla nadýchat čerstvého vzduchu. Opláchla si rudé tváře vodou, pak vešla do kabinky a zamkla za sebou dveře. I když byla těhotná teprve jedenáct týdnů, měchýř už s ní dělal psí kusy. Právě si rozepínala kalhoty, když uslyšela otevírání dveří a několik hlasů.

„Panebože, tak je tak sťatá, to je ostuda. Zítra se probudí a trefí ji šlak. Fakt si myslí, že na nás udělá dojem, že spí s Australanem, kterýmu je dvakrát míň než jí?“

„Určitě od něj chytí nějakou pohlavní nemoc.“

Sarah se zamračila, Sadiiny mamky jí bylo líto. Proto nikdy neprozrazovala osobní informace – tím akorát poskytnete příležitost ostatním, aby vás pomlouvali.

„Jak to jde Rebecce?“

„Abych řekla pravdu, nejsem s tou třídou vůbec spokojená.“

Sarah ty hlasy poznala. Rebeččina a Myina máma. Byly to matky-tygřice, přespříliš ambiciózní, co se týče dětí. Nakládaly svým holčičkám tolik, že neustále vypadaly vyčerpaně.

„Proč?“

„Protože ta malá Izzy celou třídu brzdí.“ Sarah ztuhla.

„Myslíš, jo?“

„Samozřejmě. Je nejmladší a nejhloupější. Měli by ji dát do nižšího ročníku. Rebecca říkala, že se na matice vždycky zasekne a zdržuje výuku. Je to směšné.“

„Když o tom mluvíš, je pravda, že Mya říkala, že Izzy čte knížky s Tajnou sedmou. Věřila bys tomu? Ty četla Mya před dvěma roky. Ona teda určitě není moc bystrá.“

Sarah se zježil každý chloupek na těle. Začala rychle dýchat a udělalo se jí nevolno.

„Zabírá paní učitelce Dixonové příliš času, protože pomalu chápe látku. Rebecca navíc tvrdí, že je moc dětinská. Zřejmě je nevyzrálá. Chtěla jsem si promluvit s ředitelkou, ale pak jsem si uvědomila, že zástupkyně je Izzyina teta. Takže je jasné, že nemáme šanci, aby ji dali níž.“

„No, snad kdybychom se spojily s pár dalšími matkami. Kdyby si nás stěžovalo pět nebo šest, mohlo by to zabrat. V tom případě nás budou muset vyslechnout. Nemůžeme dopustit, aby naše děti zpomalovala holčička s nízkým IQ. Je mi fuk, čí je to příbuzná.“

„Máš pravdu. Co kdybych na WhatsAppu založila skupinu a pozvala do ní několik dalších maminek, abychom viděly, jak se k tomu staví? Promluvím si s…“

Sarah rozrazila dveře od kabinky, až bouchly do stěny. Obě ženy se otočily, vytřeštily oči a otevřely ústa.

„Měly byste se vždycky přesvědčit, že na záchodě nikdo není, než se začnete navážet do nevinných dětí,“ vyštěkla Sarah. Byla naprosto bez sebe a jejich zpitomělé, šokované výrazy ji vytočily ještě víc. „Jak se opovažujete takhle mluvit o Izzy? Samozřejmě že s ostatními drží krok. Je to velmi spokojené a vyrovnané dítě, což nemůžu říct o vašich přepracovaných, nešťastných holkách. Na druhou stranu není divu, že vypadají tak smutně. Vychovávají je zákeřné, nenávistné mrchy.“

Sarah se kolem nich protáhla a na třesoucích se nohou zamířila za ostatními. Snažila se působit vyrovnaně, když jim říkala, že vyráží domů, na stole nechala peníze a rychle, byť maličko nejistě, odešla.

Otevřela auto a padla bokem na sedadlo. Celá se klepala. Zasunula nohy do auta a zavřela dveře. V životě takhle na nikoho nevyjela. Cítila se nadšeně a pyšně, že se za Izzy postavila, ale zároveň se obávala, že to bude mít následky. Ty dvě čarodějnice ji teď bezpochyby cupují na kousky před ostatními matkami. Představovala si je, jak si to drama užívají a vyprávějí ostatním, že je Sarah slovně napadla, a přitom bagatelizují vše, co tvrdily o Izzy. O její roztomilé, nevinné Izzy. Sarah cítila, že ji v očích pálí slzy. Nikdy v životě nedopustí, aby Izzy někdo zastrašoval nebo aby se cítila opomíjená. Nikdy.

Potřebovala si s někým promluvit, zpracovat, k čemu teď došlo. Vzala do ruky mobil.

„Ahoj.“ Sestra zvedla telefon hned při prvním vyzvánění.

„Neuvěříš, co se právě stalo.“

„Nejsi na setkání matek ze třídy?“

„Jo. Trochu se to zkomplikovalo. Potřebuju to s tebou probrat. Můžu se zastavit?“

„Jasně. Už jsem celá napjatá.“

Sarah dojela k Miinu domu, zaparkovala na chodníku před ním, vyběhla ke vstupním dveřím a zazvonila.

Po chvilce přišla otevřít Riley. Na sobě měla kostkované kalhoty od pyžama a černou mikinu s kapucí, kolem očí rozmazanou černou řasenku. „Čau Sarah.“

„Ahoj zlato.“ Sarah políbila svou náctiletou neteř na tvář.

„Dneska sis nevyrazila?“

Riley obrátila oči v sloup. „Kéž by. Zlá čarodějnice ze Západu mi napařila čtrnáctidenního zaracha, protože jsem včera přišla o hodinu později.“

Sarah se usmála. „No, někdy má svůj důvod, že máš být doma včas.“

„Ale prosím tě! Je mi skoro šestnáct. Návrat do jedenácti je absurdní. Ona je tyran.“

Sarah se zasmála a objala neteř kolem ramen. „Ne, není, jenom se tě snaží chránit. Dělala bych totéž. Mám tě moc ráda a nechci, aby se ti něco stalo, a úplně stejně to má i tvoje máma.“ Riley položila hlavu Saře na rameno. „Promluvíš s ní, prosím?

Příští pátek moc chci na jeden večírek.“

Sarah ji políbila na temeno hlavy. „Přimluvím se za tebe. Ale musíš být zpátky, kdy řekne, fajn?“

Riley ji pevně objala. „Budu, slibuju. Pokud ji přemluvíš, budu tě mít ráda ještě víc než teď.“

Mia otevřela kuchyňské dveře. „Měla jsem pocit, že slyším hlasy. Pojď dál, už se nemůžu dočkat, až se všechno dozvím.“

„To zní zajímavě. Budou drby?“ zeptal se Johnny od jídelního stolu, kde popíjel pivo.

Sarah se na švagra usmála. „Jenom trochu nevydařená večeře pitomých matek ze školy.“

„Poštěkaly jste se?“ Johnnymu se zatřpytilo v očích.

„Ne tak docela, ale neměly jsme k tomu daleko. Zachovala jsem se celkem hnusně.“

„Ty?“ Johnnyho jako by to překvapilo. „To vykládej někomu jinému. Byl jsem u toho, když jsi přešla mlčením ten půllitr guinessu, co ti barman vylil na úplně nové šaty, pamatuješ?“

„To bude těmi těhotenskými hormony. Dneska večer jsem vypěnila,“ řekla Sarah, sundala si kabát a pověsila ho na opěradlo jedné kuchyňské židle. „Teď se podržte.“ Posadila se a informovala je o tom, jak proběhl její rušný večer.

„Cože?“ Mia zaklonila hlavu a rozesmála se. „Božínku, škoda, že jsem u toho nebyla. Udělala jsi dobře! Ještě že jsi nedovolila, aby to těm dvěma husám prošlo. Řekla bych, že je málem trefil šlak. Všichni si myslí, že jsi klidná pohodářka, ale já vím, že hluboko uvnitř jsi lvice, která brání svoje lvíče s nasazením života. Proboha, tipuju, že byly v naprostém šoku.“

Sarah se zachichotala. „Pravda je, že vypadaly dost překvapeně.“

„Pěkně, Sarah!“ zazubil se Johnny. „Zasloužily si sprďana. Každý, kdo něco takového o Izzy řekne, je korunovaný idiot.“

„Jo,“ přisvědčila Riley. „Jak si ty krávy dovolily Izzy kritizovat? Ona je jednička.“

„Pozor na jazyk,“ ozvala se Mia.

„Ale ony to jsou krávy,“ protestovala Riley.

„Abychom jim nekřivdili, fakt to tak vypadá.“ Johnny dceru podpořil.

„Jsou,“ souhlasila Sarah. „Ale stejně si nejsem jistá, jestli jsem nakonec nesklouzla na jejich úroveň. Asi jsem zareagovala trochu neadekvátně, jenže na druhou stranu nedovolím, aby si na Izzy někdo zasedl. V žádném případě. Sama jsem si to zažila a je to děsné.“

„Přesně tak,“ řekla Mia. „Rozhodně jsi je usadila oprávněně.

Nemají důvod chovat se tak hnusně.“

„Vlastně jsem si s tebou chtěla o Izzy a o škole promluvit,“ oslovila ji Sarah.

Johnny vstal. „No, Riley, necháme je o samotě. Pojď, nahrál jsem nový díl Břídilů.“

„Super.“

„To myslíš vážně, Johnny? Ten seriál stojí za starou bačkoru,“ postěžovala si Mia.

„Je vtipný,“ odvětil a vyšel z kuchyně s dcerou v závěsu. Sarah počkala, až se za nimi zavřou dveře, a pak se sestry zeptala: „Mio, potřebuju, abys ke mně byla upřímná. Nezaostává Izzy za třídou? Nebrzdí ji?“

Mia rozhodně zavrtěla hlavou. „Vůbec ne. Víš sice, že jsem si dělala starosti, protože je nejmladší, ale Izzy jim krásně stačí, Sarah. Má víc rozumu než půlka ostatních dětí ze třídy.“

„Ano, ale stačí jim studijně?“ nenechala se Sarah. „Její učitelka říkala, že je třeba, abych ji víc vedla ke čtení a pomáhala jí s procvičováním násobilky, ale vůbec nenaznačovala, že by to byl nějaký problém. A já se bojím, že je.“

„Nenaznačovala to, protože žádný problém není. Podívej, víš, že bych ti dala vědět, kdyby se něco dělo, jak kvůli Izzy, tak kvůli tobě. S Vanessou Dixonovou jsem v neustálém kontaktu a Izzy si vede dobře. Nenech se těmi ženskými znervóznit.“

Sarah vydechla, zaplavila ji úleva. Izzy je v pořádku. Věděla, že Mia bude upřímná. Mia je vždycky upřímná, a nadto jedná v Izzyině nejlepším zájmu, protože ji zbožňuje.

„Bojím se, že by si na Izzy mohly stěžovat u ředitelky, jak říkaly, nebo si spíš po dnešku budou stěžovat na mě.“

Mia si odfrkla. „Toho se neodváží, a i kdyby ano, ředitelka je nebude brát vážně. Podobný typ rodičů se objeví každý rok, takových, kteří si myslí, že jejich děti jsou malí géniové a potřebujou větší zápřah. Chtějí po učitelích, aby jim dávali složitější úlohy z matematiky a obtížnější texty na čtení. Ředitelka stejně dobře jako já ví, že jsou mimo. Jasně, jejich děti jsou možná v sedmi a osmi trochu napřed, ale za pár let je ostatní dohoní. Fakt si nedělej starosti, Sarah. Buď v klidu – mysli na miminko.“

Sarah si starostlivě položila ruku na břicho. „Díky, Mio, jsi úžasná.“

„Jediná věc, na kterou teď musíš dávat pozor, jsi ty a ten malinký zázrak, co máš v sobě.“

Sarah se usmála. Opravdu měla pocit, že to maličké, které nosí, je zázrak. Vedla k němu dlouhá a trnitá cesta, ale vyplatilo se jí po ní vydat. „Nevím, co bych si bez tebe počala, Mio.“

„Díky bohu, že jsi dneska zůstala střízlivá. Představ si, kdybys byla opilá a slyšela je.“ Mia se zachichotala. „Nejspíš bys jim rozbila ciferník.“

Sarah se zasmála. „No, tohle bylo poslední setkání matek ze třídy, na které jsem šla, to si buď jistá. O taková dramata fakt nestojím.“

„Aspoň budeš mít něco zajímavého do deníčku.“

„Určitě to bude něco jiného, než jsou ty poslední, dost nudné záznamy.“ Sarah potlačila zívnutí. „Když teď vyprchal adrenalin, jsem totálně vyčerpaná.“

Mia přikývla. „Jeď domů a odpočiň si. Nejspíš bude nějakou dobu nejlepší trávit večery s bylinkovým čajem a Netflixem.“

Sarah si oblékla kabát a postěžovala si: „Ke škole teď budu muset v paruce a s tmavými brýlemi.“

„Naopak, můžeš být na sebe pyšná,“ řekla Mia a doprovodila sestru ke vchodovým dveřím. „Nic špatného jsi neudělala.“

Sarah ji políbila. „Dobrou, Mio, a díky.“

„Hezky se vyspi.“

Sarah jela domů a myslela přitom na Izzy. Slíbila si, že bude pozorně dohlížet na její školní přípravu a že ji bude podporovat. Když měla ve čtyřech letech nastoupit mezi předškoláky, Sarah byla proti a i teď si často přála, aby si tehdy stála za svým. Ale Adam si byl naprosto jistý, že Izzy prospěje, když začne brzy. Narozeniny měla v červenci, což znamenalo, že do přípravky začala chodit už ve čtyřech letech a dvou měsících. Některým dětem bylo pět už v létě, díky čemuž měly podle Sarah velkou výhodu. Adam ji tehdy přemlouval a přemlouval, trval na tom, že Izzy je dost chytrá, nejspíš „příští Sheryl Sandbergová“, a že vycházet ze školy skoro v devatenácti je absurdní. Sarah zase přemlouvala jeho, ale byl si tak jistý, že to nakonec vzdala a Izzy zapsala. Bude to vážně její chyba, když bude Izzy z dlouhodobého hlediska trpět. Nadávala si za to.

Snažila se temné myšlenky odsunout stranou a soustředit se na to, co říkala Mia. Měla pravdu: neměla by si nechat těmi čarodějnicemi poplést hlavu. Několikrát se zhluboka nadechla a připomněla si, že Izzy chodí do školy ráda a každý den odtamtud vybíhá s úsměvem. Nic nenasvědčovalo tomu, že by byla ve stresu. Díkybohu za Miu, ke které vždycky mohla zajít. Byla o pět let starší a vypadalo to, že vždycky ví, co dělat a co říct. Zatímco Mia měla velmi blízký vztah k jejich mámě, Sarah chodila pro radu nebo pro pomoc vždycky za Miou. Mohla se na ni ve všem spolehnout. Sice ji někdy přiváděla k šílenství, ale přesto jí byla velkou oporou.

2

Mia otevřela dveře do dceřina pokoje a překročila hromady oblečení, pohozené boty, kytaru ležící na boku, rozházené učebnice a vlhkou osušku. Riley byla zahrabaná pod prošívanou přikrývkou jako hibernující zvířátko. Bylo z ní vidět jen pár loken dlouhých černých vlasů.

Mia se pokusila nekazit si hned po ránu den hádkou kvůli stavu, v jakém se pokoj nacházel. Jemně zatřásla kopečkem na posteli. „Je půl osmé, Riley. No tak, vstávej.“

Riley se ani nehnula. Mia slyšela, jak se zhluboka nadechuje. Čím to je, že si teenageři nikdy nechtějí jít lehnout a pak nikdy nechtějí vstávat? Mia s ní zatřásla o něco silněji. Nic. Položila na peřinu obě ruce a popadla dceru pod ní.

Peřina odlétla. „Proboha živýho, nemusíš bejt tak hrubá.“

„Snažila jsem se… To je jedno. Prostě hned vstaň, nebo přijedeme pozdě do školy.“

Riley si přetáhla peřinu zpátky přes hlavu a zasténala.

Mia se tomu chtěla vyhnout, ale nemohla si pomoct. „A nemohla by sis, prosím tě, uklidit ten svinčík?“

„Máš tu jako ve chlívě,“ Riley napodobila matčin hlas.

„No, je to tak, Riley, vážně.“

„Je noc. Přestaň mě sekýrovat.“

Mia odešla z pokoje dřív, než stačila vybuchnout zlostí. Pořád se jen hádaly – od rána do večera. Vyčerpávalo ji to. Kamarádky říkaly, že jejich teenageři se z toho opravdu náladového stadia dostali přibližně v šestnácti. Už jen tři měsíce…

Když Mia dorazila do kuchyně, Johnny seděl u stolu, usrkával kávu a skloněný nad iPadem četl zprávy. „Už vstala?“ zeptal se.

„Ne, ale je vzhůru, a to se počítá.“

Mia si nalila kávu z konvice na stole. „Pamatuješ, jak jsme ji budívali a jí se vždycky rozsvítilo v očích radostí, že nás vidí?“

„Jo,“ přisvědčil Johnny.

„Škoda, že jsem si těch dní víc nevážila.“ Povzdechla si.

Johnny mávl rukou. „Ale, to jsou jen hormony. Ona z toho vyroste. Dej jí prostor.“

Mia popadla hrnek. Johnny to opakoval často a rád: „Dej jí prostor.“ Také říkával: „Nech ji být.“ Ale kdybyste nechali „být“ teenagera, nevytyčili mu hranice a neurčili směr, zdivočel by. Stačilo, jak neurvale Riley s Miou mluví. Za žádnou cenu jí nedá prostor, aby se opíjela nebo brala drogy.

Johnny vyrůstal s pěti bratry a jeho rodiče je v podstatě nechávali dělat vše, co chtěli. Všichni se nakonec celkem vydařili. No, až na Stephena, který se „rád napil“, jinými slovy byl silný alkoholik. Johnny měl za to, že je v pořádku vyrůstat svobodně a bez omezení.

Miini rodiče byli svého času velmi přísní, obzvlášť její máma. Pokaždé věděla, kde se Sarah jsou, s kým tam jsou a co mají za lubem. Pravda, občas to bylo trochu moc, ale Mia teď oceňovala, že se matka tak starala.

Jenže Mia nechtěla ve vztahu s Riley hrát neustále roli „zlého policajta“. Vždycky byla tím, kdo jí vynadal a ukáznil ji. Občas si přála, aby Johnny zasáhl a přitáhl otěže. Ona byla despotou celý den ve škole. Jako zástupkyně musela jednat se všemi problematickými dětmi. Chtěla se vrátit domů a dát nohu z plynu. Ale to nešlo.

Z Johnnyho se stal táta pro zábavu, rodič, který trousil vtípky a Riley rozesmával. Mia jí naproti tomu musela stát za zády, aby se učila, líp se chovala, jedla zeleninu a tak dále a tak dále. Jak ráda by přišla domů, skopla ze sebe boty a hodila za hlavu, že Riley je rozvalená před televizí, místo aby si dělala úkoly. Nebo se nestarala, že Riley vůbec nejí zeleninu ani ovoce. Nejradši by ignorovala, jak je Riley drzá, když ji popadne jedna z těch jejích puberťáckých nálad. Ale nedokázala to. Johnny neustále opakoval: „Ona z toho vyroste,“ ale Mia nedopustí, aby se z ní mezitím stala nevychovaná holka, která na všechno odpovídá jednoslabičně.

Stýskalo se jí po starých časech, kdy byla mnohem uvolněnější a nezatěžovala ji zodpovědnost společně s faktem, že je jedinou živitelkou rodiny. Chybělo jí, jak se opíjela vínem, i spontánní sex na gauči s Johnnym. Chyběl jí smích. Mia si nedokázala vzpomenout, kdy se naposled od srdce zasmála. Neustále si dělala starosti kvůli penězům. Trvale měla sevřený žaludek. Kdy se jí ze života stalo něco tak těžkého? Kam zmizela všechna legrace? Pohlédla na Johnnyho. Ráda by s ním o tom mluvila, požádala ho, aby Riley vedl k větší kázni a nutil ji k učení, ale právě teď na něj nemohla naléhat. Bylo třeba, aby mu upevnila sebevědomí. Před pěti měsíci přišel o práci a ona si uvědomovala, jak hluboce se ho dotýká, že je finančně nezabezpečuje.

„Tak co, čekají tě nějaké schůzky?“ zeptala se a snažila se přitom o nenucený tón.

Johnny přejel ukazováčkem po iPadu. „Ne, ale ozvu se pár lidem.“

Mia to přešla mlčením. Zdálo se, že od chvíle, kdy Daily Business Post skončil, je tohle odvětví bez života. Noviny jako by byly passé. Jakou budoucnost má jednačtyřicetiletý novinář, kterého má za manžela?

Přežít jen s jejím příjmem bylo téměř nemožné. Loni vedle učení přijala ještě místo zástupkyně ředitelky, protože si chtěla vydělat víc, aby letos měla na Rileyino doučování z matematiky. Ale teď… No, na nic víc nebyly peníze. Měla pocit, že jí prá ce pohlcuje veškerý čas, je uvězněná v každodenní rutině, ale ona jako jediná přináší domů výplatu, a tak nemá na vybranou. S každým měsícem, kdy Johnny zůstával bez práce, se jí zdálo, že se jí kolem krku stahuje oprátka a hrozí, že ji zadusí.

Pod stolem pro štěstí zkřížila prsty levé ruky, jako to dělá spousta jejích žáčků. Bylo to dětinské, ale také maličko uklidňující.

Přišourala se Riley, sukni vykasanou do půlky stehen, vlasy svázané do neupraveného drdolu. Mia si všimla, že se pokusila zakrýt make-upem tu trochu pupínků, které se jí objevily před pár týdny na tvářích. Zdaleka nebyly tak hrozné jako u některých jejích chudáků kamarádek, ale stejně si je velmi dobře uvědomovala.

„A už je tady, světlo mého života,“ zazubil se na ni Johnny. Riley obrátila oči v sloup, ale také jí zacukaly rty.

Johnny se po ní natáhl a položil jí dlaň na předloktí. „Vydrž, prosím tě, nezahlídnul jsem úsměv? Ne, to není možné, takhle brzy po ránu.“

„Nech si to, tati.“ Riley mu jemně odstrčila ruku, ale už se pousmála.

„Co si dáš? Vajíčka? Slaninu? Chleba s vajíčkem?“

Johnny přišel o místo a s o to větší vervou se pustil do vaření. Mia předpokládala, že mu vaření pomáhá zaplnit čas, a s radostí mu tu práci přenechala. Aspoň jeden pozitivní rys téhle nešťastné situace.

„Černou kávu,“ řekla Riley.

„Musíš něco sníst. Nemůžeš strávit celý den ve škole nalačno, zlato,“ ozvala se Mia. Od ředitelky druhého stupně slyšela, že některé dívky z Rileyina ročníku balancují na hraně poruch příjmu potravy. Loňskou obsesí bylo sebepoškozování. Co přijde příště?

„Nemám hlad. Káva mě nakopne. Přestaň to pořád tak řešit.“

Johnny na dceru zamával špachtlí. „Hele, udělám vajíčko, možná tě naláká.“

O pět minut později se Riley pustila do ztraceného vejce a tmavého chleba. Johnny to s ní uměl mnohem líp. Mia věděla, že se musí pokusit zvolnit, ale žertování s Riley se jí nezdálo přirozené. Měla pocit, že by bylo falešné.

Podívala se na hodinky. „Tak jo, musíme jet. Slíbila jsem Sarah, že cestou vyzvednu Izzy. Sarah má kontrolu na gynekologii, jde na ultrazvuk ve dvanáctém týdnu.“

Riley vstala a odešla do patra pro školní tašku.

„Myslíš, že zjistí, jestli to bude chlapeček, nebo holčička?“ zeptal se Johnny.

„Takhle brzy se to ještě vždycky nepozná, ale myslím, že se zeptá, jestli to bude na ultrazvuku vidět.“

„Vím o jednom chlápkovi, kterému by syn udělal velkou radost.“ Johnny odložil kastrol do dřezu.

„Ano, Adam by určitě moc chtěl zrcadlový obraz sama sebe.“ Mia se usmála.

„Jistě, jistě, který muž by ho nechtěl?“ Mia se kousla do rtu.

„Nemyslel jsem sebe, Mio. Víš, že jsem spokojený s Riley. Je to náš zázrak a já vím, jaké máme štěstí, že ji máme. Ale nevadí ti, že Sarah bude mít další?“

Mia k němu přistoupila a políbila ho. „Ne, a tamto už nevytahuj. Riley stačí. Nelituju toho a nejspíš nikdy nebudu.“

Johnny si ji k sobě přivinul. „Děkuju.“

Izzy po bambilionté zpívala „Najednou“ z Ledového království a Sarah jí zaplétala vlasy. Hlava jí pulzovala bolestí, ale i tak jí zpěv její holčičky dokázal na tváři vykouzlit úsměv.

„Mami, můžeš mi, prosím, zavázat ty copánky touhle mašlí?“ zeptala se Izzy.

„To víš, že jo.“ Sarah udělala, co Izzy chtěla, a usmívala se, když se sedmiletá dcerka otáčela dokola ve snaze prohlédnout si týl hlavy v zrcadle na dveřích své šatní skříně.

Její pokojíček byl hotový princeznovský salon. Sarah si uvědomovala, že to maličko přehnala, jenže ona sama byla jako malá velmi holčičí a Izzy je stejná. Koberec byl růžový, závěsy také, na bílém povlečení vynikala růžová srdíčka. Lampička u postele byla růžová a židle u jejího stolu rovněž. Sarah vybrala různé odstíny, takže nešlo o příval jediné růžové.

„Mám překrásný účes.“ Izzy objala matku kolem pasu. „Nemačkám miminko?“ zeptala se.

„Ne, miláčku, vůbec ne. Je jedno, jak budu mít velké bříško, stejně po tobě budu chtít ta tvoje úžasná objetí.“ Sarah se narovnala a začala uklízet gumičky a sponky do vlasů, vracela je do skleněné dózy na Izzyině stole. Pak se vesele zeptala: „Izzy, zdá se ti to ve škole v pořádku? Není na tebe matika moc těžká?“

„Není těžká, je prostě nudná. Včera jsem v testu měla jenom tři chyby. Sedm příkladů jsem měla správně.“

„Takže s učením žádné problémy nemáš?“

Izzy obdivovala v zrcadle svoje copánky: „Ne. Proč?“ Najednou vypadala znepokojeně. „Paní učitelka Dixonová něco říkala?“

„Ne, drahoušku, neříkala. Jenom jsem chtěla vědět, že je všechno v pořádku.“ Sarah políbila dcerku na nos jako knoflíček. „Ale kdyby se ti někdy něco zdálo těžké, určitě mi o tom řekni.“

„Dobře, mami.“

Sarah poskládala Izzyino pyžamo s jednorožcem a uklidila ho pod polštář. „Jsou na tebe Rebecca a Mya hodné?“ Od onoho „incidentu“ uplynul týden a ve škole nikdo nic neříkal, ale Sarah si chtěla být jistá, že Izzy nemá s dcerami těch čarodějnic potíže.

„Proč se na ně pořád ptáš?“ Izzy zakoulela očima. „Už jsem ti říkala, že si s nimi nehraju. O přestávkách si jenom čtou, a to je děsná nuda.“

„Dobrá. Jenom jsem chtěla vědět, jestli se všichni k ostatním chovají hezky. Kdyby byl někdy na tebe někdo zlý…“

„Hned mi o tom řekni,“ napodobila Izzy matčin hlas. „Já vím, mami, už jsi mi to říkala mockrát. Ale na mě nikdo zlý není. Všichni jsou na všechny hodní. No, kromě Maxe a Bena, kteří se pořád perou, ale nám jsou ukradení. Kluci jsou někdy tak praštění.“

Sarah se zasmála. „Dobře. Slibuju, že se tě na to nebudu ptát aspoň celý den.“

Zamířily do přízemí. Adam stál v předsíni, na sobě měl oblek, v ruce klíčky od auta.

Izzy se otočila kolem své osy. Adam pohlédl na manželku, aby ho zachránila.

„Účes,“ naznačila ústy.

„Tyjo, Izzy, máš úžasný účes!“ zvolal.

„Díky. Mamka mi s ním pomohla.“

„No, už musím.“ Adam vyrazil ke dveřím.

„Tati!“ zavolala Izzy. „Nedal jsi mi pusu na rozloučenou a ani pusu na dobrou noc.“

Adam se otočil. „Promiň, broučku. Měl jsem včera práci až dlouho do večera.“

„Vždycky pracuješ dlouho do večera,“ postěžovala si Izzy.

Adam svou rozladěnou dcerku vyzvedl vysoko do vzduchu a pokryl jí obličejík polibky.

„Přestaň, tati,“ ječela. „To už je moc pusinek.“

Postavil ji na podlahu. „Pus není nikdy moc, že ne, Sarah?“ Sarah zavrtěla hlavou. „Kdepak.“

Adam ji políbil a mrkl na Izzy. „Uvidíme se později, dámy.“

„Ahoj. Hodně štěstí s dnešní schůzkou. A přijď včas na ten ultrazvuk,“ připomněla mu Sarah.

Adam se usmál. „Měl bych to stihnout. Cítím v kostech, že tenhle kontrakt dostaneme, a pokud se to podaří, objednám pro nás nóbl letní dovolenou.“

„Objednej ji na začátek června, abych neměla v bikinách břicho jako sud.“

„S bříškem jsi překrásná,“ řekl a znovu ji políbil.

„Dost už s těmi pusinkami. Běž do práce, tati.“ Izzy ho vystrkala ze dveří.

Sarah připravovala Izzy krabičku se svačinou a dcerka seděla u kuchyňského stolu a povídala si s ní.

„Zase mrkev? To ne, mami,“ protestovala.

„Je zdravá, prospěšná a budou se ti po ní krásně lesknout oči.“

„Mně se oči už lesknou. Jenom je nevidíš kvůli těm mým pitomým brýlím.“

Sarah se dcerce zadívala do modrých očí a usmála se. „Máš krásná kukadla a brýlemi svítí ven. Ty brýle jsou roztomilé a bezva.“

Izzy nakrčila nosík. „Nesnáším je.“

Sarah se naklonila, aby se na dceru podívala zblízka. „Vím o tom, drahoušku, ale zvykneš si na ně a sama říkáš, že s nimi vidíš líp – a navíc v nich jsi úžasná holčička, vážně.“

„Na první svaté přijímání si je ale nevezmu. Je mi jedno, že špatně uvidím.“

„Domluveno. Ten výjimečný den můžeš strávit bez nich.“ Izzy se přestala mračit. „Moc se mi líbí moje šaty, mami.“

„Mně taky. Vypadáš v nich jako andílek.“

Izzy sepnula ruce. „Už jen tři týdny a je to tady!“

Když Sarah balila dcerce ke svačině lahev s vodou, zazvonil zvonek. Izzy seskočila ze sedátka a běžela otevřít. Na prahu stála Mia.

„Dobré jitro, zlato. Jsi připravená?“ zeptala se Mia neteře.

„Ano. Riley je v autě?“

„Je, a je mrzutá jako obvykle.“ Mia vešla do kuchyně s Izzy v patách. Ta popadla školní tašku a krabičku se svačinou, rychle políbila matku a rozběhla se k autu.

„Je z Riley celá pryč,“ řekla Sarah.

„Chudinka, dneska ráno si s ní moc neužije. Riley má mizernou náladu.“

„Nedáš si rychlou kávu?“ zeptala se Sarah.

„Není čas.“

„Vypadáš pěkně. Moc se mi líbí ty barvy,“ pochválila ji Sarah.

Miu to očividně překvapilo. Sarah věděla, že ze sebe v těchto dnech nemá moc dobrý pocit.

„Díky.“

„Zelená ti vždycky slušela. Ladí ti k očím.“ Sarah se na sestru usmála.

„Jenom škoda těch obrovských pytlů pod nimi,“ povzdechla si Mia.

„Přestaň! Vypadáš nádherně. Díky, že vezmeš Izzy.“

„Můžu ji brát každý den. Vždyť jezdíme na stejné místo.“

„Vím, ale já ji vozím do školy ráda. No, aspoň jsem ji vozívala, ale teď se musím vyhýbat jistým matkám.“

„Viděla jsi je?“

„Ano, ale jenom zdálky. Nevšímaly jsme si jedna druhé.“

„Zmínila se o tom některá z ostatních matek?“ zeptala se Mia.

„Harryho mamka mi řekla, že slyšela, že na dámských záchodech propukla nějaká hádka.“

„Co jsi jí odpověděla?“ chtěla vědět Mia.

„Že jsem slyšela, jak se nějaké mamky hnusně vyjadřujou o Izzy, a tak jsem ji bránila. Nikoho konkrétního jsem nejmenovala.“

„To jsi zvládla hezky. Poprosila jsem ředitelku, aby mi dala vědět, kdyby se na ni kvůli Izzy nebo něčemu s ní spojenému někdo obrátil. Ptala jsem se jí i včera a zatím ticho po pěšině.“

„Uf,“ oddechla si Sarah s úsměvem. „Ještě mi pověz, jak se vede Johnnymu. Je nějaká šance, že se pro něj něco objeví?“

Mia pokrčila rameny. „Nevypadá to, že by byla volná místa pro novináře. Možná se bude muset rekvalifikovat na nějaké jiné povolání.“

„Třeba jaké?“

Mia si protřela oči. „Nevím. Budu se muset podívat, jaké jsou možnosti.“

Sarah měla za to, že pátrání po možnostech je na Johnnym, ale přešla to mlčením. Její starší sestra vždycky měla ráda všechno pod kontrolou. Nemohla si pomoct – měla to v genech. Jejich matka byla stejná.

„No, snad se mu to brzy vyřeší.“

„Díky. Ale nechci mluvit o Johnnym. Jak se cítíš? Jsi nějaká pobledlá. Možná potřebuješ železo. Nejspíš jsi chudokrevná. Řekni si dneska doktorce o recept.“

„Jsem v pohodě. Jenom jsem se špatně vyspala. Nedělej si starosti.“ Sarah nepotřebovala další lekci o tom, že se má o sebe starat. Mia byla vždycky generál, ale od smrti jejich matky před třemi lety to rozjela naplno. Jako by cítila, že dostala za úkol vést celou rodinu. Sekýrovala dokonce i chudáka jejich tátu Charlieho. Sarah se domnívala, že Charlieův románek s Olivií byl jeho pokusem, jak se vymanit ze sféry Miina vlivu. Na druhou stranu si Sarah nebyla jistá, jestli je Olivia to pravé ořechové, ale Charlie vypadal spokojeně.

„No, hodně štěstí na ultrazvuku. Budeš se chtít dozvědět pohlaví miminka?“

Sarah ještě nebyla rozhodnutá. „Asi ano. Záleží na tom, jestli to vůbec bude vidět. Adam by to strašně rád věděl. Má dneska nějaké velké jednání a bojím se, že se jim protáhne. Jestli prošvihne ten ultrazvuk, zabiju ho.“

Adam vždycky dává přednost práci, pomyslela si Mia. Zved la kabelku a vyrazila ze dveří. „Zavolej, kdybys chtěla, abych přivezla Izzy domů. Možná se budeš muset natáhnout – vážně vypadáš unaveně.“

Sarah se nenamáhala s odpovědí. Přešla ke vchodovým dveřím a zamávala jim, když odjížděly. Viděla, jak Izzy hovoří na Riley a její náctiletá sestřenice přitom kouká do telefonu. Doufala, že Izzy bude mít ráda novorozeně stejně, jako má ráda Riley.

3

Sarah seděla v čekárně na klinice a listovala módním časopisem. Po očku sledovala velké hodiny tikající v rohu místnosti. Fotky celebrit na pláži s červeně zakroužkovanými striemi ji nedokázaly rozptýlit, stejně cítila, jak v ní narůstá vztek. Kde se, krucinál, ten Adam zasekl? Ultrazvuk měla objednaný na půl třetí. Vědě la, jak je Adam nedochvilný, a tak zalhala, že má přijít ve dvě. Teď bylo za deset minut půl a po něm ani vidu. Upustila časopis na konferenční stolek a vzala si telefon. Vytočila Adamovo číslo. Dovolala se přímo do hlasové schránky. Nechala mu třetí nevrlý vzkaz.

Ať jde do háje. Věděl, jak je to pro ni důležité. A pro něj by to mělo být důležité úplně stejně, proboha živého. Řekla mu, že musí za každou cenu přijít. Tohle není kdovíjaká maličkost. Jde o jejich vytoužené, vymodlené miminko. Nechtěla tím procházet sama.

Zablikala esemeska. Moc mě to mrzí. Ještě vyjednáváme. Hodně štěstí. A.

Sarah v tu chvíli chtěla mrsknout mobilem o stěnu. Ucítila, jak se v ní vzdouvají emoce. Dneska potřebuje oporu. Poslední dobou byla opravdu velmi unavená, měla bolehlav a tohle nechtěla podstupovat bez manžela. Upírala pohled na telefon a mlčky

Adamovi nadávala, že je pořád tak zatraceně nedostupný. Začala prohlížet kontakty a zastavila se na tom nadepsaném „Táta“.

Charlie bydlel deset minut odtamtud. Kdyby byl doma, možná by mohl přijet a poskytnout jí oporu, když její manžel nemůže.

Charlie přijal hovor při druhém zazvonění. Sarah mu vysvětlila situaci a měla co dělat, aby zadržela slzy.

„Budu tam za deset minut,“ slíbil jí.

„Díky, tati, jsi anděl.“

Opřela se zády a pokusila se dýchat pravidelně. Nechat se rozhodit před důležitým vyšetřením není dobrý nápad. Byla teprve ve dvanáctém týdnu, ale už měla maličkaté bříško. Ze začátku si myslela, že by to mohla být dvojčata, protože s Izzy měla bříško asi až od šestnáctého týdne, ale na prvním ultrazvuku se ukázalo jen jedno miminko. Na druhou stranu to mohlo být těmi koláčky, kterými se každý den láduje. Bude si muset dát pozor, aby tentokrát moc nepřibrala.

Pohlaví miminka jí bylo vlastně jedno. Holčička by byla úžasná, protože Izzy by měla sestřičku, jako Sarah a Mia, ale chlapeček by byl také skvělý: měli by malého Adama.

Doktorka Frankie O’Sullivanová ji už volala. Sarah se podívala ke dveřím u recepce. Charlie ještě nedorazil.

„Jede sem můj otec. Mohla byste ho vzít dovnitř, až přijede?“ poprosila recepční.

„Samozřejmě, žádný problém.“

Sarah následovala Frankie do malého, tmavého pokoje. Vyhoupla se na lůžko, rozepnula si pásek a zip džín a stáhla si je těsně pod boky. Frankie jí na břicho vymáčkla studený gel a začala přejíždět sondou po kůži.

Sarah zadržela dech. Do té doby neměla žádné krvácení ani špinění, ale nikdy nevíte, jestli je všechno opravdu v pořádku, dokud neuslyšíte tep a neuvidíte obraz na ultrazvuku. Sonda se pohybovala po břiše a pak… místnůstku naplnil nádherný tlukot srdce jejího miminka. Sarah se usmála. Ten nejúžasnější zvuk na světě.

„Všechno vypadá dobře,“ ujistila ji Frankie.

Otevřely se dveře a dovnitř vpadl Charlie. „Pardon. Silný provoz. Jdu moc pozdě?“

„Ne, tati, jdeš právě včas. Podívej, tamhle je miminko.“

Charlie se posadil vedle dcery a zadíval se na monitor. „No, to je panečku něco!“ Byl ohromený.

Dívali se společně na obrazovku a Charlie vzal Sarah za ruku.

„Mám z toho velkou radost, drahoušku.“

„Díky, tati.“ Sarah se snažila neplakat. Otočila se na doktorku a požádala ji: „Mohla byste mi prozradit pohlaví miminka?“

„Jsi si tím jistá, drahoušku? Nechceš, aby to bylo překvapení?“ zeptal se Charlie.

Sarah zavrtěla hlavou. „Ne. Budu nadšená tak jako tak. S Izzy bylo to překvapení pěkné, ale rozhodla jsem se, že tentokrát to chci vědět.“

Sarah se obrátila zpátky k Frankie.

„No, Sarah, nemůžu to říct se stoprocentní jistotou, ale jsem velmi přesvědčená, že to je… chlapeček.“

„Ach, chlapeček,“ zašeptala Sarah a po tvářích jí tekly slzy štěstí.

„Vnouček.“ Charlie zářil spokojeností. „Za dlouhá léta první kluk v rodině.“

„Je to perfektní,“ řekla Sarah. „Budeme mít ideální rodinu.“

„Zasloužíš si ji, zlato.“ Charlie jí stiskl ruku.

Sarah seděla v kavárně vedle nemocnice a nevěřícně hleděla na vytištěný obrázek z ultrazvuku. Kavárna byla malá, příjemná a plná studentů z nedaleké akademie výtvarných umění. Ke stolu se vrátil Charlie s tácem. Přinesl dvě cappuccina a velký kus piškotového dortu překypujícího šlehačkou a džemem. „Na oslavu mého vnoučka.“ Mrkl a podal Sarah vidličku.

Zaúpěla. „Tatíííí! Tohle těhotenství bych neměla celé jenom projíst. Víš, že dorty jsou moje zhouba.“

„Ale přestaň, prosím tě! Žádnému chlapovi se nelíbí ženské kost a kůže.“

Zákusek ji vyzýval: „Sněz mě.“ Do háje s tím. Sarah do něj zanořila vidličku a vložila si pořádný kus do úst. Božínku, to je dobrota.

„Myslíš, že ta osoba za pultem je jeden z těch transvestitů nebo transsexuálů?“ zeptal se Charlie.

Sarah tam pohlédla. „Ne. Je to holka s hodně krátkými vlasy a spoustou tetování.“

„Za mých časů jsi věděla, kdo je holka a kdo kluk. Dneska si nemůžeš být jistá. A bojíš se něco říct, aby si to někdo nevyložil špatně, nebo se neurazil. Nevím, ale myslím, že dřív to bylo lehčí.“

„Pro někoho lehčí, pro jiného represivní,“ poznamenala Sarah.

„Pro nás staroušky je to těžké. Už ani nevíme, co lidem říkat. Dokonce aby se člověk bál říct holkám, že jim to sluší. Svět se zbláznil.“

„Ne, tati, jde o to, že dřív přehlížení lidé teď můžou otevřeně být tím, kým jsou. A ženy už si nemusí nechat líbit hnusárny. Věř mi, je to posun k lepšímu. V call centru jsem měla vážně příšerného šéfa, který neustále trousil oplzlé poznámky. Lezlo mi to krkem. Bylo mi to strašně nepříjemné.“

Charlie snědl velký kus dortu. „Dobře, beru. Můj vnuk ale bude kluk, a šmytec.“

Sarah se zasmála. „Bude čímkoli bude chtít.“

„Bude úžasný. Nemůžu se dočkat, až s ním budu chodit na fotbal a kopat si s ním míčem. Moc dlouho čelím přesile ženských – s tímhle malým človíčkem budeme skvělí kámoši.“

Sarah se na otce usmála. Bude jejímu synovi fantastickým dědečkem, stejně jako byl skvělým otcem a dědečkem jí, Mie, Riley, Izzy. Kvůli Charliemu byla zvlášť ráda, že čeká chlapečka. Bude mít s kým trávit čas.

Na stole mezi nimi zavibroval Sařin telefon a displej se rozsvítil. Byl to Adam. Tak co? Všechno OK? Nevšímala si toho.

„Ty mu to neřekneš?“ zeptal se Charlie a kývl k mobilu.

„Ne. Ať si počká. Jsem na něj fakt naštvaná. Prosila jsem ho, ať přijde, ale zasekl se při nějakém jednání. Myslí jenom na práci.“

Charlie odložil vidličku. Z kavárny odešla skupina hlučných studentů a s nimi odezněla i většina hluku. Ulevilo se jí. Sarah se vrátila bolest hlavy a pulzovalo jí ve spáncích.

„Vím, že se zlobíš, ale buďme fér: pokud vyjednávali o nějakém novém kontraktu, nemohl jen tak odkráčet. Je to velmi cílevědomý muž, což je obdivuhodné.“

Sarah si dala pramínek vlasů za ucho. „Já to obdivuju, tati, ale občas mám pocit, že je v práci až příliš cílevědomý. V posledním roce byl tak zaneprázdněný, že byl jen málokdy doma na večeři, nebo dokonce aby uložil Izzy do postele. Chybí mi. A Izzy chybí taky.“

Charlie si povzdechl. „Těžko se mu odmítají kontrakty – musíš kout železo, dokud je žhavé. Vezmi si třeba Johnnyho. Dostane ještě někdy jako novinář nějakou práci? Chudák Mia je vyčerpaná starostmi a stresem. V poslední době je strašně vznětlivá. Panejo, tuhle mi málem utrhla hlavu jenom kvůli tomu, že jsem jí řekl, že vypadá unaveně.“

Sarah se zamračila. Žádná žena se nechce dozvídat od ostatních, že vypadá unaveně, zvlášť když je opravdu unavená a pod tlakem. „Nejspíš máš pravdu, tati, ale Adam se musí naučit líp vyvažovat práci a život. Izzy roste strašně rychle a já nechci, aby mu něco uteklo. Nepotřebujeme větší dům ani fajnovější auta. Prostě chci, aby byl víc s námi.“

„Promluv si s ním, zlato. Klíčem k dobrému manželství je komunikace. I když byste na sebe řvali, aspoň komunikujete. Když přestanete mluvit, jde to do háje.“

Sarah do sebe hodila poslední kousek dortu. No a? Jí za dva. Podívala se na hodinky. Půl čtvrté. Do družiny dala Izzy do čtyř.

„Měla bych jít, tati. Musím vyzvednout Izzy.“

Charlie vstal a zamířili k parkovišti. Objal ji. „Děláš mi velkou radost, zlato. Chlapeček. Nemůžu se ho dočkat. Jsem na tebe moc pyšný.“

Sarah ho políbila na tvář. Pokud Adam dokáže být jen z poloviny takový otec, jaký byl Charlie pro ni, bude mít tenhle chlapeček opravdu velké štěstí.

4

Mia se celé dopoledne nezastavila. Mrkla na hodinky. Tři čtvrtě na tři: není divu, že jí kručí v břiše. Mezi nacvičováním prvního svatého přijímání, schůzkou s ředitelkou, nekonečným vyplňováním formulářů a pak zařizováním, aby si rodiče vyzvedli dřív tři děti, které zřejmě chytily střevní chřipku, pro sebe neměla ani vteřinku. Na psacím stole se jí hromadila práce, ale neměla šanci se k ní dostat. Při pomyšlení, co všechno musí ještě dneska stihnout, se jí sevřela hruď.

Zhluboka se nadechla, aby zpomalila všechno, co se jí honilo hlavou. V kanceláři na ni čekají Harryho rodiče a bude to obtížné setkání. Chudák šestiletý Harry zaostával za svou třídou a v testech, které chtěla po výchovné poradkyni, vyšlo najevo, že má poruchu autistického spektra. Do zdejší školy chodili i dva jeho sourozenci, kterým šlo učení velmi dobře, takže pro rodiče bude tohle nová, neznámá situace. Znovu se zhluboka nadechla, pak se narovnala a otevřela dveře. „Joan, Petere, moc ráda vás vidím,“ řekla a napřáhla ruku. „Děkuju, že jste přišli.“

Příští hodinu poslouchala, jak Harryho rodiče procházejí všemi stadii šoku, pochybami, dotazováním, hněvem, znepokojením a nakonec přijetím. Cítila s nimi, ale bylo nezbytné, aby se s diagnózou poprali a soustředili se na pomoc Harrymu. Musel si se školou poradit a využít svůj potenciál na maximum. Teď potřeboval, aby byli silní.

„Můžete se na mě kdykoli obrátit s dalšími dotazy,“ řekla Mia, vstala a usmála se na ně. „Zaměstnanci školy tu jsou pro vás. Paní učitelka Coakleyová Harryho plně podporuje a bude se mu denně věnovat.“

Když za nimi zavřela dveře, ulehčeně a mohutně si vydechla. Další odškrtnutá položka na nekonečném seznamu. Jako další z nich chtěla vyřídit rozbitou kolejničku na záclony doma v obývacím pokoji. Přivádělo ji k šílenství, že se na ni musí každý večer dívat. Napsala esemesku Charliemu, protože už před víc než týdnem jí slíbil, že zaběhne do železářství, sežene, co je potřeba, a přijede k nim kolejničku opravit. Johnny byl kutilské poleno. Mobil jí skoro okamžitě zapípal: Jsem se Sarah. Dnes to nejde. Promiň. Mia polohlasem zanadávala. Takhle tu záclonu nikdy nikdo neopraví. Bude to muset zkusit zařídit sama. Ti dva si bezpochyby dávají kafe, nebo jsou na procházce. Božínku, co bych dala za pauzu, stačilo by pět minut denně, kdy bych nebyla pod tlakem. Pohodová kávička, kdy nemusíte nikde být a nic dělat, by znamenala okamžik dokonalého štěstí.

Mia strávila asi hodinu tím, že se pokoušela vypořádat s prací nahromaděnou na stole, ale nakonec si uvědomila, že zvládnout všechnu je nemožné. I zítra se tu bude muset zdržet déle. Teď musí na poštu, než zavřou, vyzvednout věci z čistírny, a k tomu jí psal Johnny, ať koupí vepřové kotlety kvůli nějakému novému receptu, který zkouší. Když teď měli jen jedno auto, musela Mia převzít všechno to zatracené vyzvedávání a nákupy. Naházela něco z papírování do tašky, popadla klíčky a poklusem vyrazila k parkovišti. Stálo tam jen její auto. Odjíždím poslední, jako obvykle, pomyslela si naštvaně.

Mířila na poštu, ale po cestě narazila na práce na silnici, a tak dorazila k poštovnímu okénku právě ve chvíli, kdy končili. Pak sebou musela hodit, aby jí nezavřeli i v čistírně. Rozhodla se, že pojede do supermarketu, protože v tamní masně měli nejlevnější zboží. Nepřestávalo ji udivovat, že se z ní stala ženská, která si pečlivě vystřihuje kupóny a zná akce z každého obchodu v okruhu deseti kilometrů. Když Johnny pracoval a Riley nepotřebovala nic dražšího než barbíny, nemusela se v nákupech omezovat. Neměla by představu, kolik stojí vepřové kotlety, prostě by zaplatila jakoukoli částku. Navíc by zašla do biořeznictví nedaleko Sařina domu a klidně by si připlatila.

Právě teď svůj život téměř nepoznávala. Snažila se opakovat si, že nezáleží na ničem jiném než na rodině, ale těžko můžete jít se vztyčenou hlavou, když na vás všechno padá. Mia měla pocit, že je stará a unavená. K smrti unavená. Bylo jí už špatně ze zodpovědnosti za všechny ostatní. Vydělávala, sestavovala rozpočet, nutila Riley k učení, snažila se mít přehled o tom, kam chodí, a obstarávala většinu nákupů. Starosti si také dělala hlavně ona. Bylo skvělé, že se Johnny dal na vaření, ale esemesky s objednávkami ingrediencí zas tak skvělé nebyly. Mohl do supermarketu klidně dojet autobusem.

Nejhorší na tom bylo, že ani příležitostně nedokázala přejít z holky pro všechno na paní Roztouženou. Johnny ji včera večer pokoušel, ale byla moc unavená a neměla na sex ani pomyšlení, a tak ho odpálkovala. Jak měla vést domácí účetnictví, hádat se s Riley, uklízet a pak být jako mávnutím kouzelného proutku sexy a svůdná? To prostě nezvládala. Do ložnice se vplížila nerovnováha mezi ní a Johnnym, a přestože ji to hluboce znepokojovalo, nevěděla, jak z toho ven. Po desáté večerní dokázala jen padnout do postele a spát.

Mířila s vepřovými kotletami v ruce k pokladně a vtom zahlédla, jak se k ní blíží Rebečina matka. Skvělé, pomyslela si Mia. Teď budu muset být milá na tu husu, co byla tak hnusná na Izzy. Lezlo jí krkem, že se musí tvářit profesionálně i mimo školu, ale všichni čekali, že bude za všech okolností zástupkyní ředitelky.

„Dobrý večer, Mio. Jak se daří?“

„Zdravím, Grainne. To víte, musím cestou domů popadnout něco k večeři.“

„To já taky,“ zakoulela očima Grainne. „Práce nemá konce, co? My pracující matky jsme hrdinové. Na druhou stranu, vy učitelé to máte lehké, máte krátkou pracovní dobu a k tomu dlouhé prázdniny.“

„To není tak úplně pravda. Myslím, že všichni jsou dost zaneprázdnění, Grainne,“ odpověděla Mia klidně.

„Nejsem si tak jistá,“ odvětila Grainne. „Matky v domácnosti nemají ani ponětí o stresu korporátního světa. Prostě nechápou nároky, které na vás klade místo, kde jste pod velkým tlakem a máte velkou zodpovědnost. Ony si celé dopoledne dávají kafíčko a chodí na jógu.“

Mia cítila, že ji podráždění svědí po těle jako vyrážka. Tahle ženská už ve své kritice snad nemohla být unáhlenější. Nemá ani páru, jaký život vedou ostatní matky, jejichž děti chodí k nim do školy. Ty, které neměly každodenní zaměstnání, dřely jako mezci, když se vrhly do práce při získávání financí pro školu, ve výborech a všech ostatních průběžných úkolech bez ohledu na těžkosti doma, jako jsou třeba potíže s penězi nebo starší rodiče, o které se musejí starat. Díky mnohaletým zkušenostem s nejrůznějšími rodinami si Mia až příliš dobře uvědomovala, že nikdo nevyvázne lacino.

„Podle mě byste zjistila, že dělají mnohem víc než jen to,“ odpověděla a snažila se přitom zamaskovat podráždění v hlase.

„Každý je ve stresu nebo pod tlakem. Zvenku se to snadno kritizuje, ale zdání může klamat.“

„Ježíš, pardon. Zapomněla jsem, že vaše sestra nepracuje. Jejda, dotkla jsem se bolavého místečka, že? Každopádně,“ pokračovala Grainne, „když už mluvíme o Sarah, jak se daří Izzy? Je ve třídě s mojí Rebeccou, víte.“

Mia se napjatě usmála. „Daří se jí neobyčejně dobře. Je to bystré děvčátko. Promiňte, Grainne, ale musím letět. Můj muž čeká, až mu přivezu suroviny.“

„Jistě, taky spěchám,“ řekla Grainne. „Člověk se na vteřinu nezastaví. Neustále samé konferenční hovory a mítinky. Na druhou stranu pěkné bonusy od té bolesti uleví.“ Mrkla na ni.

„Tohle je ten loňský.“ Napřáhla Miiným směrem ruku a ukázala jí prsten s obrovským diamantem. „Dala jsem si ho sama.“ Uchichtla se.

„Moc pěkný.“ Mia odcházela se zaťatými pěstmi. To je ale potvora. Ostatní kritizuje a pak Mie nehorázně vmete do tváře svůj úspěch. A ne že by to nezafungovalo. Mia jí vážně maličko záviděla. Tak těžká práce by byla snazší, kdybyste dostávali spousty peněz, ale za učitelský plat si nikdo nikdy nekoupí ani diamantík. I když všechen její úspěch Grainne neuchránil před tím, aby se chovala jako naprostá blbka. Teď bylo třeba, aby se Mia soustředila na dobré věci, které jí život přináší, a nějakým způsobem našla lepší rovnováhu mezi prací a rodinou, než se úplně zhroutí.

Když parkovala na příjezdové cestě, byl dům ponořený do tmy. Lezlo jí na nervy, když Riley a Johnny seděli v kuchyni a zapomněli rozsvítit na verandě. Vypadalo to tam velmi nehostinně, jako by na ni zapomněli. Celá vyčerpaná sesbírala věci ze zadního sedadla, nohou přikopla dveře a zamkla auto. Nemohla se dočkat, až se zuje a dostane teplé jídlo, pokud možno s vínem, kdyby byla k mání lahvinka. Sarah jí minulý týden jednu dala, takže pokud nepadla do spárů Johnnymu, dopřeje si sklenku, aby se odreagovala po tom, co byl bezkonkurenčně mizerný den.

Vešla do domu. Uvnitř byla zima a tma. Nebylo slyšet charakteristické zvuky života, natožpak cítit připravovanou večeři. Zašla do kuchyně, rozsvítila a všechny věci hodila na stůl. Rozhlédla se. Na myčce leželo špinavé nádobí, tenhle Rileyin zlozvyk ji doháněl k šílenství. Johnny zřejmě cosi vařil, na varné desce stály hrnce a na lince zůstaly lžíce. Na myčce blikal konec programu, uvnitř čekala celá várka nádobí, až ji někdo vyndá. Po stole byly rozházené noviny. Vypadalo to tam zaneřáděně, bez lásky. Kde jsou všichni?

Mia vytáhla mobil a otevřela přijaté zprávy. A skutečně, od Johnnyho dostala esemesku: Riley neměla dobrý den, vzal jsem ji do kina. Budeme doma do 22.30. Ohřej si polévku, kdybys měla hlad.

Kdybych měla hlad? Mie se chtělo řvát z plných plic a mrsknout ty podělané hrnce na podlahu. Celý den se dřela jako blázen, cestou domů zařídila všechny věci navíc, koupila ty zatracené kotlety a on si naznačuje, že by mohla mít hlad. Dělá si srandu? A jako obvykle vypadl, aby sehrál roli nejlepšího fotříka na světě. Táta pro zábavu. Ten, který nikdy Riley nesprdne. Nikdy ji nesekýruje. Mia měla pocit, že je úplně sama na světě. Kdo vezme ven ji, aby po mizerném dni přišla na jiné myšlenky? Kdo ji utěší? Rozveselí? Samozřejmě nikdo. Je opuštěná. Smiř se s tím, Mio. Tohle je tvůj život.

Mia klesla na kuchyňskou židli a složila hlavu do dlaní. Ticho v domě ji tížilo a vlastní končetiny jí připadaly jako zalité v betonu. Měla by vstát a zapnout topení. Měla by uklidit a vyndat nádobí z myčky. Měla by si ohřát tu polévku. Věděla, že by to bylo rozumné, dospělé chování, ale měla pocit, že ji vyčerpání a zklamání úplně zničily. Místo toho se rozplakala. Mia na pláč moc nebyla a uvědomovala si, že její matku by pohled, jak se tomu poddává, naprosto šokoval. Jenže už toho měla prostě dost. Nic jiného jí nezbylo. Promiň, mami, pomyslela si, ale můj život je v hajzlu a já nevím, co dělat. Seděla o samotě u zaneřáděného stolu a plakala, až ji rozbolelo v krku. Cítila absolutní zoufalství.

Když se v půl jedenácté otevřely vchodové dveře, v kuchyni bylo krásně čisto, hrnce do posledního uklizené, všechno na svém místě. Mia měla snědenou polévku a našla i tu lahev vína, poloplnou, ale pak si uvědomila, že na ni nemá žaludek. Prádlo bylo venku ze sušičky, složené a dosušovalo se ve vyhřívané skříni. V myčce byla další várka nádobí. Vycídila dům a teď seděla na gauči, s úsměvem přilepeným na rtech a umytým obličejem, na kterém nebylo ani stopy po slzách, jež ji předtím přemohly.

Johnny a Riley vešli do místnosti. „Ten film by se ti líbil,“ prohodil Johnny vesele a skácel se na gauč vedle ní.

„To jistě, ale po opravdu těžkém dni v práci jsem měla tak trochu co dělat v domě. Takže…“

„Nemusíš bejt hned taková, mami.“

Mia se na dceru překvapeně podívala. „Jaká? Mrzutá? Otrávená? Fakt nevím, Riley. Jak by ses cítila ty, kdybys ‚neměla dobrý den‘ ve škole a přišla domů, kde je zima a prázdno, a musela dvě hodiny strávit uklízením, mytím a praním?“

„Mělas to nechat být, Mio. Udělal bych to,“ řekl Johnny.

„Kdy?“

Pokrčil rameny. „Teď, nebo zítra dopoledne.“

„Jenom mě chtěl rozveselit,“ ozvala se Riley. „Nesekýruj ho.“ Mia se podívala na dceru a pak vstala. „Jednou vás možná napadne, že rozveselit potřebuju já. Jsem taky člověk a i já mám city. Dobrou noc, vážení.“ Odešla z pokoje. Tenhle den už nevydrží doslova ani vteřinu. Toužila po spánku zapomnění.

5

Izzy se natáhla zády na postel a dala ruce za hlavu. Sarah něžně sundala dcerce brýle a položila je na noční stolek. Posadila se na postel vedle ní.

„Nejsi unavená, zlatíčko?“ Izzy potlačila zívnutí. „Ne.“

Sarah ji políbila na jemnou tvářičku. „Myslím, že jsi. Středeční plavání tě vždycky vyčerpá.“

Izzy natáhla ruku a začala si hrát s máminými vlasy. „Chtěla bych být taky tak blonďatá jako ty, mami. Máš vlasy jako princezny z pohádek.“

Odbarvené a nakulmované, pomyslela si realisticky Sarah.

„Děkuju, Izzy, ale i ty máš přece blonďaté a krásné vlasy jako princezna.“

„Ale ne tak leskle zlaté jako máš ty, mami.“

„Jsou lesklé, přesně jako tvoje modré oči. Jsi nejkrásnější holčička na světě.“

Izzy si povzdechla. „To říkáš pořád.“

„Protože to je pravda.“

Izzy si na prsty namotávala Sařiny vlasy. „Mami, nevezme mi tě to miminko?“

Sarah se zamračila. „Ne. Co tě to napadá?“

„No, Carolinina mamka má dvojčata a Caroline mi říkala, že má strašně moc práce a nikdy jí nečte na dobrou noc, ani ji neukládá do postele, ani nic jiného.“

Sarah pečlivě volila slova. Vzala Izzyinu ruku do dlaní a pronesla: „Budu se muset starat o miminko, krmit ho a přebalovat a tak dál, ale stejně ti budu moct číst a ukládat tě.“

„Slibuješ?“

„Slibuju. Budu tě mít ráda stejně, budu se o tebe stejně starat, budu tě stejně objímat a pusinkovat.“ Sarah zasypala rozkošný obličejík své dcery polibky.

Izzy se zachichotala, ale přestala se soustředit jen krátký okamžik. Kvůli miminku si zřejmě dělala větší starosti, než si Sarah uvědomovala. „Takže nebudeš mít miminko radši než mě?“

„Samozřejmě že ne, miláčku.“

„Ale jak to můžeš vědět? Říkala jsi, že když jsem se narodila, měla jsi srdíčko až po okraj plné lásky. Už tam není místo, abys měla ráda to miminko, ledaže bys mě měla ráda o něco míň.“

„Izzinko, drahoušku,“ povzdechla si Sarah a opřela se čelem o čelíčko své dcerky. „Moje srdce je dost velké, aby se v něm našla láska pro spoustu lidí. Pro tebe, tatínka, Miu, Riley, dědečka a Johnnyho, Roba a Ellen v Kanadě a řadu dalších. Srdce je sval, takže čím víc lidí máš ráda, tím je větší a silnější.“

„Opravdu?“

„Ano. Vždycky tě budu mít ráda, drahoušku.“

„Takže až se miminko narodí, budeš ho mít ráda stejně jako mě?“

„No,“ zašeptala Sarah dcerce do ucha, „prozradím ti tajemství. To miminko budu mít ráda strašně moc, ale nejsem si jistá, jestli můžu mít někoho radši než tebe.“

Izzy se zářivě usmála. „Já taky, mami. Mám tě ráda ze všech nejvíc.“

Objaly se a Sarah se nadechla dceřiny vůně. Cítila, jak jí srdce překypuje láskou.

Adam vešel do ložnice a podal Sarah hrnek čaje. Seděla v posteli ve svém nejpohodlnějším popelavém pyžamu z česané bavlny. Mia si z ní vždycky utahovala, že Sařina „nejhorší“ pyžama jsou lepší než její nejlepší kousky. Mia většinou spala ve starých legínách a nějakém vytahaném tričku po Johnnym. Sarah měla spousty heboučkých pyžam, která se Mie zdála příliš dobrá na to, aby je někdo nosil. Jenže Sarah ráda vynakládala úsilí na to, aby vypadala pěkně, dokonce i v posteli. Dnes v noci to ale bylo jinak: dnes byla naštvaná a unavená.

„Ještě jsem ti neodpustila,“ řekla manželovi.

Povzdechl si. „Pomilionté se omlouvám.“ Měl povolenou kravatu a rozepnutý svrchní knoflík u košile. Pod hnědýma očima se mu rýsovaly temné stíny. Ale Sarah ho tentokrát nehodlala litovat. Bylo jí jedno, jak je unavený – také byla unavená.

„Fakt mi na tom hodně záleželo, Adame. Chtěla jsem, abys na tom ultrazvuku byl se mnou.“

„Já tam chtěl být taky, ale ta schůzka se protáhla a já z ní nemohl jenom tak odkráčet. Je to pro nás obrovský kontrakt. Vyděláme díky němu spoustu peněz.“

Sarah opatrně postavila hrnek na časopis na svém nočním stolku. „Je mi fuk, jestli budeš mít víc peněz. Jde mi jen o to, abys byl s námi, až se miminko narodí, Adame. Pořád jenom pracuješ. Izzy roste a ty o to přicházíš. Cítím se jako svobodná matka, protože jsi neustále pryč.“

Adam si promnul bradu. „Podívej, moji společnost málem zničila recese. Nikdo nechtěl nové koupelny, když nemohl splácet hypotéku. Jakmile se naskytne podobně velká příležitost, musím ji pokaždé popadnout za pačesy. Situace se teď zlepšila a já nemůžu polevit. Nenechám ve štychu svoji rodinu, jako to udělal můj táta. Dělám to pro nás, pro naše bezpečí, pro naši budoucnost, pro naše děti.“

Sarah ho vzala za ruku. „Vím, že tvůj táta po smrti tvojí mámy sešel z cesty a o všechno přišel, ale ty nejsi on. My nejsme oni. Jsi silný muž, vždycky jsi byl velmi zodpovědný a já to na tobě mám ráda. Nikam neodcházím, a tak tady budu pro děti, napořád. Ale ty už nemusíš nikomu nic dokazovat. Jsi úspěš ný, vyrovnaný, finančně nás zajišťuješ a já si toho vážně cením. Ale Izzy a tohle miminko potřebujou kromě živitele i tátu. Izzy touží po tom, abys s ní trávil víc času. Když jsi doma, neustále jenom telefonuješ. Prosím tě, Adame, slib mi, že se budeš snažit víc vyvážit rodinu a práci. Sedět na tom ultrazvuku o samotě bylo děsné. Musel přijít táta, aby mě držel za ruku.“

Adam ji políbil. „Promiň. Budu se snažit, slibuju. Nejspíš se nikdy nebudu cítit v bezpečí. Když vyrůstáš s otcem flákačem a musíš krást spolužákům chleby s máslem, aby ses aspoň jednou denně najedl, bude ti už navždycky dělat budoucnost starosti.“

„Měl jsi strašně tvrdé dětství, ale podívej se, co máš teď. Máme úžasný život. Nenech si ho pro samou práci proklouznout mezi prsty.“

Adam ji znovu políbil. „Jak je možné, že mám s tebou takové štěstí?“

„To tím šarmem, půvabem a úžasným sexem.“ Sarah se zasmála a se zívnutím klesla na polštář.

„Jsi v pořádku?“

„Jo. Jsem jenom vyčerpaná. Zítra si nechám předepsat žele zo – řekla bych, že potřebuju vzpruhu. Mia byla tak laskavá, že vezme ráno Izzy do školy.“

„Pomáhá ti moc ráda. Má díky tomu pocit moci.“

„Nech toho.“

„Je to pravda. Je strašně panovačná. Ke každému se chová, jako by to byl její žáček. Chudák Johnny je úplně pod pantoflem.“

„Ne, není. Je s ní opravdu šťastný.“ Adam zvedl obočí. „Vážně?“

„Ano, je.“ Sarah si přála, aby Adam s Miou vycházel lépe. Jejich vztah byl vždycky napjatý. Na Adama byla Mia „příliš“ od prvního dne, kdy se viděli, protože ho zasypala otázkami.

„Připadal jsem si jako u výslechu,“ stěžoval si potom Sarah.

„Jenom se mě snaží chránit. Mezi námi je pět let, a tak na mě vždycky dávala pozor.“

V průběhu let se Adam a Mia naučili vzájemně tolerovat a občas, obvykle nad skleničkou vína, se dokázali celkem snést, ale nikdy si asi nebudou blízcí. Mia byla na Adama příliš otevřená a Adam ji zase celý život rozčiloval.

Sarah se je dřív pokoušela sblížit tím, že před nimi poukazovala na nejlepší vlastnosti toho druhého, ale byli si prostě příliš podobní. Oba si chtěli věci zařizovat po svém, byli tvrdohlaví jako berani a silné osobnosti. Zatímco se ostře přeli nad téměř všemi tématy světa, Sarah a Johnny se uvelebili v křeslech, mrkli na sebe a usrkli vína, nebo šli ven a tajně si vykouřili cigaretu. U nich to bylo přesně naopak – Saře se od prvního dne zalíbil Johnnyho humor a vřelost, což se nikdy nezměnilo. Vždycky říkávala, že je to nejlepší švagr, jakého si mohla přát. Kdykoli se o tom zmínila, Mia ztichla. O Adamovi by to nikdy říct nemohla.

„Když jsem teď získal ten kontrakt, chci tě s Izzy vzít na dovolenou, abychom si pořádně odpočinuli. Napadlo mě, že bychom mohli zajet do Toronta za Robem a Ellen. Vždycky jsem chtěl do Kanady. Rád bych strávil trochu času s bráchou a Izzy by jeho a Ellen mohla líp poznat. Neviděla je od Vánoc před dvěma lety, kdy tu byli naposled.“

Sarah rozbolela hlava. I to, kdyby jela dvě hodiny po silnici na dovolenou do Corku, se jí teď zdálo nepřekonatelné. A vypravit se až do Kanady?

„Nevím, jestli bych měla těhotná lítat tak daleko. Asi bych byla nervózní. Bojím se jakkoli riskovat, když nám trvalo tak dlouho, abychom se dostali až sem. Nemohli bychom jet až po tom, co se miminko narodí?“

Adam přikývl. „Samozřejmě. Nepřemýšlel jsem. V žádném případě nebudeme riskovat, tentokrát ne.“ Sklonil se a políbil ji na břicho. „Tohle miminko za to rozhodně stojí.“

Sarah se usmála a pohladila se po bříšku. „Ani v jednom ze čtyř ostatních případů jsem nebyla těhotná déle než sedm týdnů, takže teď to vypadá skvěle. Na ultrazvuku to dopadlo moc dobře. Miminko roste normálně a vypadá zdravě. Díkybohu.“

Adam si lehl na postel vedle ní a podržel ji za ruku. „Pravda, díkybohu. Tolik si přeju, aby Izzy měla sourozence… Rob je můj nejlepší kámoš.“

„Já zas nevím, co bych si počala bez Mii.“

„Máme toho hodně za sebou, ale pokud bude mít Izzy sestřičku nebo bratříčka, za všechna ta zklamání to stálo.“

Sarah se přetočila na bok, aby viděla manželovi do tváře. „No, vlastně to vypadá, že to bude bratříček.“

Adam na ni vytřeštil oči. „Cože? Vážně? Ty sis nechala říct pohlaví?“

Sarah přikývla a zaplavila ji radost.

„Ty jo!“ vydechl a políbil ji. „Já budu mít syna? Vážně?“

Sařiny oči se naplnily slzami. Bylo úžasné vidět Adama tak šťastného. Potraty a neustálé naděje byly vyčerpávající. On už málem doufat přestal, ona nikdy.

„Ano, jsou si docela jistí, že to je kluk. Tvůj syn.“

„Juchú!“ vyrazil ze sebe Adam a mával pěstí ve vzduchu. Radostí Sarah objal. „Sarah, to je prostě úžasné. Naučím ho hrát fotbal, můžeme spolu chodit na ragby a dívat se na Hvězdné války a – bože, to bude skvělé.“

„Takže máš trochu radost?“ zeptala se Sarah se smíchem.

„Holčička a chlapeček! Přesně to jsem vždycky chtěl. Jsi ta nejúžasnější žena. Vím, že jsi to měla těžké, mnohem víc než já, ale byla jsi tak silná. A teď budeme mít syna. To je fantastická zpráva.“ Přitiskl si ji k sobě.

Snad chlapeček přitáhne Adama domů, pomyslela si Sarah, když se schoulila v jeho náručí. Bude s ním chtít sportovat a dělat všechny klučičí věci. Všichni by mohli být spokojení. Adam by se kvůli tomu mohl začít víc snažit a být víc otec. Nemohla se dočkat společné budoucnosti.

6

Olivia se natáhla a upravila Charliemu kravatu. Mia se setkala pohledem se Sarah a obě obrátily oči v sloup. Upravovala mu ji už počtvrté nebo popáté. Kravatu měl dokonale narovnanou – ona si prostě nemohla pomoct a neustále se ho dotýkala nebo mu něco dělala s oblečením. Mie připomínala psa, který si značkuje svoje teritorium. Olivia jí nebyla sympatická. Nebyla sympatická ani Sarah, ale tu neiritovala tolik jako Miu.

Olivia vpadla do jejich životů a rozvalila se tam. Mia nechtěla, aby otec oplakával matku donekonečna, a byla ráda, že si našel společnost, ale v okolí Olivie se nedalo dýchat. Chtěla s ním být ve dne v noci. Mluvila jen o golfovém klubu, cestování a o tom, jak úspěšní jsou její synové, což Miu opravdu štvalo. Stačilo, že se musí vyrovnávat s tím, že jí Olivia ohmatává otce, nemusela ještě poslouchat její výklady o Robertovi, synovi u vyššího soudu, kde je „členem advokátní rady, víte,“ a Timovi s titulem Ph.D. Ve srovnání s nimi vypadala učitelka Mia se Sarah, bývalou manažerkou call-centra, celkem uboze. Nemluvě o Johnnym, nezaměstnaném novináři. Alespoň že se Charlie mohl pochlubit Adamem, úspěšným podnikatelem, i když mu patří „jenom hrstka krámů s vybavením do koupelen“, jak mrzutě poznamenal Johnny.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Sedm dopisů z lásky.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.