OSHO

OSHO NA KAŽDÝ DEN – 365 MEDITACÍ

Original English title: EVERYDAY OSHO – 365 Meditations on the Here and Now

Copyright © 2001 OSHO International Foundation, www.osho.com/copyrights

Copyright © for Czech edition Pavel Dobrovský – BETA s.r.o., 2020

Translation © Jana Žlábková, 2010

All rights reserved (Všechna práva vyhrazena)

OSHO is a registered trademark of Osho International Foundation,

www.osho.com/trademarks

(OSHO je registrovaná obchodní značka Osho International Foundation,

www.osho.com/trademarks.)

Obsah této knihy je výběrem z různých hovorů, jimiž se Osho obracel k živému publiku. Všechny hovory, jež Osho pronesl, byly v úplnosti publikovány jako knihy a jsou nyní rovněž dostupné ve formě původních audionahrávek. Tyto audionahrávky lze stejně jako úplný archiv psaných textů získat on-line (elektronicky přes internet) prostřednictvím OSHO Library na www.osho.com.

ISBN 978-80-7593-220-4 (ePub)

ISBN 978-80-7593-221-1 (mobi)

1. OSVÍCENÍ

Ve chvíli, kdy jste osvíceni, je osvícena celá existence. Jste-li v temnotě, pak je temná i celá existence. Vše záleží jenom na vás.

Na světě panují tisíce mylných představ o meditaci. Meditace je velmi jednoduchá záležitost: je to pouze otázka vědomí. Nejsou to zpěvy, není to používání manter nebo růžence. Tohle všechno jsou hypnotické metody. Přinesou vám určité zklidnění – na zklidnění není nic špatného; pokud se potřebujete uvolnit, je to naprosto v pořádku. Hypnotické metody mohou člověku pomoct, ale chce-li poznat pravdu, už nestačí.

Meditace je změna podvědomí ve vědomí. Běžně bývá vědomá pouze jedna desetina mysli a devět desetin je podvědomých. Jen malá část naší mysli, velmi tenká vrstva, je osvícena, ale jinak se celý dům utápí v temnotě. A výzva spočívá v tom, že ono malé světélko je třeba rozsvítit natolik, aby celý dům zalilo světlo a nezbyl v něm jediný tmavý kout.

Pak je celý dům plný světla, pak je život zázrak, pak je život zázračný. Už není obyčejný – vše začne být zcela výjimečné. Světské věci se změní v posvátné a drobnosti života mají takový význam, o jakém se člověku předtím ani nesnilo. Obyčejné kamínky vypadají jako nádherné diamanty; celá existence je rozsvícena. Ve chvíli, kdy jste osvíceni, je osvícena celá existence. Jste-li v temnotě, pak je temná i celá existence. Vše záleží jenom na vás.

2. AMATÉŘI A EXPERTI

Všechny významné objevy činí amatéři.

Běžně se stává, že jakmile se pustíte do něčeho nového, jste velmi tvořiví, jste tím zaujati, vložíte do toho celé své bytí. A jak se s novou oblastí postupně seznamujete, přestáváte objevovat a tvořit a začnete prostě jen opakovat. Je to přirozené, protože čím jste v určité práci zkušenější, tím víc ji pouze opakujete. Zkušenost je opakování.

Proto činí všechny významné objevy amatéři, zkušený člověk by tím už příliš riskoval. Co by se stalo s jeho bývalými zkušenostmi, kdyby bylo něco jinak než dřív? Člověk se dlouhá léta učil a teď je z něho expert. Proto nemohou odborníci nikdy nic objevit; nikdy nepřekročí hranice své odbornosti. Na jedné straně jsou stále zkušenější a na druhé straně jsou stále otupělejší a práce se pro ně stává úmornou záležitostí. Nenabízí nic nového, co by je vzrušovalo – už vědí, co se stane, vědí, co budou dělat; není v tom žádné překvapení.

A z toho plyne poučení: Je dobré dosáhnout určité zručnosti, ale není dobré být s ní navždycky spokojen. Jakmile ve svém nitru ucítíte, že je něco příliš vyčerpané, změňte to. Vymyslete něco jiného a zbavte se toho starého. Osvoboďte se od zaběhlých vzorců jednání – a to znamená osvobodit se od získaných dovedností – a staňte se znovu amatéry. Stát se opět amatérem vyžaduje odvahu a pevné odhodlání, ale jen tak může být život krásnější.

3. VOLTE PŘIROZENOST

Zjistíte-li, že společnost je v rozporu s vaší přirozeností, volte přirozenost – vždy a za každou cenu. Nikdy tím nemůžete nic ztratit.

Až do dnešní doby vládlo přesvědčení, že jedinec existuje pro společnost, že jedinec se musí řídit tím, co mu společnost nařizuje. Jedinec musí zapadnout do společnosti. Stalo se to definicí normálního člověka – ten, kdo zapadá do společnosti. I když je to pomatená společnost, musíte do ní zapadat; jen tehdy jste normální.

Problémem jedince však je, že jeho přirozenost má určité nároky, zatímco společnost vyžaduje cosi zcela opačného. Kdyby společnost vyžadovala totéž co přirozenost, nenastal by žádný konflikt. Bylo by to tu jako v rajské zahradě. Problém vzniká proto, že společnost má své vlastní zájmy, které nemusí být nutně v souladu se zájmy jedince. Společnost má své preference a v jejich zájmu je třeba obětovat jedince. Tenhle svět je vzhůru nohama. Mělo by to být přesně naopak. Jedinec neexistuje pro společnost, ale společnost existuje pro jedince. Společnost je pouhá instituce a nemá duši. Jedinec má duši a je si vědom svého nitra.

4. JAK SE DO SVĚTA VOLÁ...

Jak se do světa volá, tak se z něj ozývá. Když se zlobíme, vrací se nám to v podobě zlosti, když rozdáváme lásku, získáváme zase lásku.

Láska by měla být bez nároků, jinak ztratí křídla a nemůže létat. Je-li zakořeněna v zemi, pak je příliš pozemská; tehdy se změní v chtíč a přináší velké strasti a utrpení. Láska musí být nepodmíněná a člověk by od ní neměl nic očekávat. Mělo by jít pouze o lásku – bez odměn, bez výsledků. Pokud je s tím spojena nějaká motivace, nemůže se láska stát oblohou. Je spoutána s motivací; motivace se stane její definicí, jejím poutem. Láska bez motivace nezná hranic: je to čirá radost, nadšení, je to vůně srdce.

Ovšem to, že tu není touha po výsledku, neznamená, že se výsledek nedostaví; výsledky jsou a mají tisíce podob, protože vše, co světu dáváme, se nám vrací; odrazí se to zpátky. Svět je rezonující místo. Když se zlobíme, vrací se nám to v podobě zlosti, když rozdáváme lásku, získáváme zase lásku. Je to zcela přirozený jev a není o něm třeba přemýšlet. Stačí věřit a vše se stane samo. Takový je zákon karmy: sklidíte to, co zasejete, dostanete to, co dáte. Není nutné o tom přemýšlet, je to automatické. Nenávidíte-li, budete nenáviděni. Milujte a budete milováni.

5. POZDNÍ ZMOUDŘENÍ

Nesvalujte odpovědnost na druhé. Stačí trochu pozorovat. Jednáte-li v dané chvíli moudře, žádné problémy nevzniknou. Lidé ale zmoudří až tehdy, když je ona chvíle nenávratně pryč. Pozdní zmoudření je k ničemu.

Usilovně jste se snažili, trápili se a nadávali, ale když jste zmoudřeli a pochopili, že to nemělo cenu, je už příliš pozdě. Nemá to smysl – už jste to pokazili. Takové zmoudření je však pouhé pseudozmoudření. Vyvolává ve vás pocit, jako byste to pochopili. Je to trik ega. Takové zmoudření vám nijak nepomůže. Když něco děláte, současně s tím, v danou chvíli, má procitnout i vědomí, abyste si uvědomili, že to, co děláte, nemá smysl.

Dokážete-li to vnímat v daném okamžiku, tak to prostě neuděláte. Člověk nejedná proti vlastnímu vědomí, a pokud ano, pak není vědomí vědomím. Pak je za ně mylně zaměňováno cosi jiného.

Pamatujte si tedy, že nemůžete svalovat odpovědnost na druhé. Ten problém se zrodil uvnitř vás. A nejblíže jsou samozřejmě ti, které máte rádi. Nemůžete z ničeho obviňovat náhodného kolemjdoucího, a proto se nejbližší člověk stává místem, kam všechny ty nesmysly odhazujete a vyléváte. Měli byste se toho ale vyvarovat, protože láska je velmi křehká. Když je toho už příliš, když to přeháníte, láska se vytratí.

Ten druhý za to nikdy nenese odpovědnost. Snažte se v sobě navodit trvalý stav bdělosti a mějte to na paměti pokaždé, kdy začnete hledat chyby u druhých. Přistihněte sami sebe při činu a okamžitě se toho zbavte. A požádejte o odpuštění.

6. VDĚČNOST

Projevujte existenci co největší vděčnost – za maličkosti, nejen za velké věci..., třeba jen za to, že dýcháte. Vůči existenci nemůžeme mít žádné nároky, a proto je vše, co dostáváme, dar.

Buďte stále vděčnější a vděčnější; nechť je to pro vás cosi zcela přirozeného. Projevujte vděčnost naprosto všem. Jakmile člověk pochopí, co je vděčnost, je vděčný za věci, jež byly vykonány. A je vděčný dokonce i za to, co se mohlo stát, ale nestalo. Cítíte vděčnost, když vám někdo pomůže – ale to je pouhý začátek. Pak jste vděčni, že vám někdo neublížil – přestože mohl; bylo od něj milé, že to neudělal.

Jakmile poznáte pocit vděčnosti a necháte ho vniknout hlouběji do vašeho nitra, začnete být vděčni za všechno. A čím jste vděčnější, tím méně si stěžujete, tím méně nadáváte. Až zmizí stížnosti, zmizí i utrpení. Jeho existence je závislá na stížnostech. Utrpení je spojeno se stížnostmi a láteřící myslí. Nemůže být spojeno s vděčností. Je to jedno z nejpodstatnějších tajemství, které je třeba poznat.

7. SMÍCH

Proč čekat na příležitost, kdy se můžete zasmát? Život sám o sobě by měl být příčinou k smíchu. Je tak absurdní, tak směšný. A je zároveň tak krásný, tak úžasný! Je to všechno možné spojené dohromady. Je to velký vesmírný žert.

Dáte-li smíchu šanci, je to jedna z nejsnazších věcí na světě, ale pro lidi to bývá obtížné. Smějí se jen zřídka, a i když se smějí, není jejich smích opravdový. Lidé se smějí, jak by tím byli komusi povinováni, jako by plnili určitou povinnost. Smích je zábava. Nejste tím nikomu povinováni!

Neměli byste se smát proto, aby byl někdo jiný šťastný, protože nejste-li vy šťastni, nemůžete učinit šťastnými ani ostatní. Smějte se prostě jen tak a nečekejte na důvod ke smíchu. Jakmile začnete do věcí vidět, nepřestanete se smát. Všechno je skvělý důvod k smíchu – vůbec nic nechybí – ale vy tomu nedáte šanci. Jsme nesmírně lakomí..., šetříme smíchem, láskou, životem. Až pochopíte, že s tím vším není třeba šetřit, dostanete se do zcela jiné dimenze. Smích je jediné opravdové náboženství. Vše ostatní je pouhá metafyzika.

8. NEPOSUZOVÁNÍ

Když posuzujete, vytváříte nejednotu.

Jste zabráni do rozhovoru s přítelem a náhle cítíte, že byste měli mlčet. Chce se vám přestat mluvit, přímo uprostřed věty. Klidně zmlkněte, aniž byste dokončili větu, protože by to bylo proti vaší přirozenosti.

Je tu ale posuzování. Máte nepříjemný pocit, co by si o vás ostatní pomysleli, kdybyste přestali mluvit uprostřed věty. Když náhle zmlknete, nepochopí to, a tak se snažíte nějak větu dokončit. Projevujete předstíraný zájem a nakonec z toho nějak vyváznete. Je to ale hodně náročné a zcela zbytečné. Stačí říct, že se vám zrovna nechce povídat. Požádejte, ať vás ostatní omluví, a buďte zticha.

Pár dní to asi bude dost obtížné, ale lidé to začnou postupně chápat. Neodsuzujte sami sebe za to, že se vám chce mlčet; neříkejte si, že to není správné. Všechno je správné! V hlubokém přijetí se vše stává požehnáním. Prostě se to stalo – celé vaše bytí chtělo mlčet. Tak ho poslechněte. Staňte se stínem své celistvosti a následujte ji tam, kam jde, protože žádný jiný cíl není. A pak se dostaví pocit nesmírného uvolnění.

9. SKUTEČNÍ ZLODĚJI

Není se čeho bát, protože nemáme co ztratit. Nikdo vás nemůže okrást; to, o co by vás snad mohl okrást, je zcela bezcenné, tak proč se bát, proč být podezíraví, proč pochybovat?

Tohle jsou ti skuteční zloději: pochybnost, podezírání, strach. To oni ničí samotnou možnost oslavovat. Takže dokud jste na této zemi, oslavujte. Dokud trvají tyto chvíle, radujte se z nich z celého srdce. Ze strachu spoustu věcí míjíte. Strach nám neumožňuje milovat, a i když milujeme, není to nikdy naplno, je to polovičaté. Jde to jen k určitému bodu a dál už ne. Vždycky dojdeme k bodu, jehož se bojíme, ale dál už nejdeme. Nemůžeme navázat hluboké přátelství, protože máme strach. Ze strachu se nedokážeme ani upřímně modlit.

Buďte vědomí, ale nebuďte opatrní. Je v tom velmi jemný rozdíl. Vědomí nevychází ze strachu. Opatrnost pramení ze strachu. Člověk je opatrný, aby něco neudělal špatně, ale takhle daleko nedojde. Samotný strach mu nedovolí zkoumat nové životní styly, nové energetické kanály, nové směry, nové kraje; nedovolí vám to. Stále znovu a znovu půjdete po stejné cestě a budete se posunovat  dozadu a dopředu – jako nákladní vlak!

10. KRITICKÁ MYSL

Já netvrdím, že kritická mysl je vždy na škodu věci. Pracujete-li na nějakém vědeckém projektu, je užitečná; je to jediná možnost, jak se dá pracovat.

Když pracujete na vědeckém projektu, je kritická mysl nezbytnou nutností. Jestliže se však snažíte dosáhnout vlastního nitra, vlastní subjektivity, stane se překážkou. V případě objektivního světa je kritická mysl zcela v pořádku. Bez ní by neexistovala věda, ale duchovno společně s ní existovat nemůže. To je třeba pochopit. Pracuje-li člověk na nějaké objektivní věci, musí ji umět využívat, a pokud pracuje na něčem subjektivním, musí ji umět odložit stranou. Kritická mysl se má používat jako nástroj. Neměla by se z ní stát fixní idea; je třeba vědět, kdy ji používat a kdy se jí zbavit, abyste jednali svobodně.

Kritická mysl vám neumožní vstoupit do vnitřního světa. Překážkou je pochybování, stejně jako je ve vědě překážkou víra. Věřící člověk ve vědě příliš daleko nedojde. Proto byl svět v době, kdy převládalo náboženství, nevědecký. Konflikt, jenž vznikl mezi církví a vědou, nebyl náhodný; byla to zcela zásadní věc. Nebyl to ve skutečnosti konflikt mezi vědou a náboženstvím, byl to konflikt mezi dvěma odlišnými dimenzemi bytí – mezi objektivní a subjektivní dimenzí. A ty fungují každá jinak.

11. ORGASMUS

Jsou chvíle, jen pár okamžiků, jichž není mnoho, kdy ego zmizí, protože se nacházíte v naprostém opojení. Občas se to stává v zamilovanosti; občas se to stává během orgasmu.

Při hlubokém orgasmu vaše minulost postupně mizí, vytrácí se, je stále dál a dál, až zmizí úplně. Během orgasmu nemáte žádnou minulost, žádný minulý život, žádnou mysl ani životopis. Jsme zcela tady a teď. Nevíte, kdo jste, nemáte žádnou identitu. V tu chvíli ego nefunguje a vy cítíte jen radost z orgasmu, jenž vás osvěžuje a oživuje. Proto jste pak tak tiší, uvolnění, proto cítíte úžasné naplnění. Brzy se však znovu projeví ego, dostaví se minulost a zmocní se přítomnosti. Znovu začne působit minulost a vy přestanete fungovat. Ego je vaše minulost, není to skutečnost. A je to váš nepřítel; ego je nepřítel.

Všichni lidé touto situací procházejí mnohokrát za život, protože život se pohybuje v kruhu. Stále znovu a znovu docházíme do téhož bodu, ale ze strachu z něj zase prcháme pryč. Jinak bychom zjistili, že ego je falešné. A nechat ho zemřít by mělo být nesmírně snadné a udržovat ho při životě by mělo být tou nejtěžší věcí na světě, ale my ho neustále oživujeme a myslíme si, že je to snazší.

12. ŘETĚZOVÁ REAKCE

Všechno je navzájem propojeno.

Nemáte-li příliš silný pocit viny, jste hned šťastnější. A když jste šťastnější, není ve vás tak velký konflikt, jste ve větší harmonii – v jednotě. Jakmile jste v jednotě, v harmonii, máte pocit, že vás obklopuje jistá vznešenost. Tyto věci fungují jako řetězová reakce. Jedna odstartuje druhou, ta odstartuje další a tak to jde dál a dál.

Je velmi důležité nemít v sobě silný pocit viny. Celé lidstvo je vedeno k pocitu viny – po celá staletí lidé slýchali, že tohle mají dělat a tohle dělat nemají. A nejen to, navíc byli pod tlakem toho, že pokud něco udělají, nebude je společnost či církev přijímat, protože jsou hříšníci. A budou-li dělat to, co společnost nebo církev oceňuje, stanou se z nich světci. Všichni jsou klamáni a nuceni jednat tak, jak chce společnost, a nejednat tak, jak si to společnost nepřeje. A naprosto nikoho nezajímá, zda vy to chcete nebo nechcete. Jedinec nikoho nezajímá.

Vstupte do nového světla, do nového vědomí, kde nebudete mít pocit viny. A pak se začne dít spousta věcí.

13. PŘIZPŮSOBIVOST

Jste tak mladí, nakolik jste přizpůsobiví. Pozorujte malé dítě – je citlivé, něžné a přizpůsobivé. Jak stárnete, všechno je mnohem strnulejší, těžší, nepružnější. Zůstanete-li však přizpůsobiví, budete mladí až do okamžiku smrti.

Když jste šťastní, jste v rozletu. Máte-li strach, jste stažení do sebe, skrýváte se v ulitě, protože kdybyste vylezli ven, mohlo by to být nebezpečné. Neustále se určitým způsobem stahujete do sebe – v lásce, ve vztazích, v meditaci, ve všech situacích. Stala se z vás želva a stáhli jste se dovnitř.

Budete-li se pořád něčeho bát – a žije tak mnoho lidí – bude vaše energie méně a méně pružná. Stane se z vás bahnitý rybník, už nebudete plynout, už nebudete řekou. A každý den se budete cítit víc a víc mrtví.

Ovšem strach se dá také využít. Když hoří dům, musíte utéct. Nepředstírejte, že nemáte strach, protože byste se chovali jako blázen! Člověk se musí umět stáhnout do sebe, neboť jsou jisté chvíle, kdy je třeba proud zastavit. Člověk by měl být schopen jít ven, jít dovnitř, jít ven, jít dovnitř. Tohle je přizpůsobivost: roztažení, stažení, roztažení, stažení. Je to jako dýchání. Lidé, kteří se hodně bojí, nedýchají zhluboka, protože každé roztažení vyvolává strach. Mají stažený hrudník; jsou ponořeni do hrudníku.

A proto se snažte objevovat cesty k rozhýbání energie. Občas se hodí i zlost. Přinejmenším rozproudí energii. Máte-li volit mezi strachem a zlostí, vyberte si zlost. Nezacházejte však do opačného extrému. Expanze je dobrá věc, ale neměli byste na ní být závislí. Opravdu důležitá je přizpůsobivost: schopnost přecházet od jednoho konce k druhému.

14. VZNEŠENOST

Se vznešeností se dostavuje krása. Vznešenost je aura obklopující naprosté uvolnění.

Jednáte-li spontánně, pak každý okamžik sám o sobě rozhoduje, jak co bude. Daný okamžik nerozhoduje o příštím okamžiku, a proto je všechno neustále otevřené a bez konce. Příští okamžik rozhodne o svém vlastním bytí; nemáte žádný plán, žádný zaběhlý vzorec jednání, žádné očekávání.

Dnešek zcela stačí; neplánujte nic na zítřek ani na příští okamžik. Dnešek končí a pak přijde zítřek, svěží a nevinný, aniž by s ním někdo manipuloval. Objeví se z vlastní vůle a bez působení minulosti. To je vznešenost. Pozorujte, jak se ráno rozvíjí květ. Jen ho pozorujte..., tohle je vznešenost. Není v tom vůbec žádné úsilí – květina jedná podle své přirozenosti. Nebo pozorujte probouzející se kočku, jak se chová přirozeně a s nesmírnou vznešeností. Celá příroda je plna vznešenosti, jen my jste ztratili schopnost být vznešení, protože uvnitř stále něco rozdělujeme.

A tak jen plyňte a nechte rozhodovat daný okamžik – nesnažte se nic ovládat. Tohle nazývám uvolněním – a z něj se odvíjí všechno ostatní. Dejte tomu šanci!

15. ZVLÁŠTNÍ STRACH

Přínosný strach cítíte, když nevíte, o co vlastně jde. Znamená to, že jste na prahu čehosi neznámého.

Je-li strach spojen s určitým objektem, je to běžný strach. Člověk má strach ze smrti – to je zcela běžný a instinktivní strach a není na něm nic zvláštního. Bát se stáří nebo nemoci, choroby – to jsou běžné podoby strachu, zcela obvyklé a všední. Zvláštní strach cítíte, když nemůžete najít žádný objekt, když nemáte naprosto žádný důvod se bát. To člověka vážně vyděsí! Jakmile máte určitý důvod, mysl je spokojena. Je-li nějaká odpověď, mysl má vysvětlení, jehož se může chytit. Každé vysvětlení napomáhá vyjasňování věcí, a máte-li racionální vysvětlení, cítíte uspokojení.

Je lepší vidět věci takové, jaké jsou, a neptat se. Občas se i vy, tak jako každý, kdo hledá, setkáte s čímsi neznámým. Je to strach, který zažívá každý, kdo hledá svou cestu. Já tu nejsem proto, abych vám nabízel vysvětlení, já vás do nich přímo hodím. Já nejsem psychoanalytik – já jsem existencialista. Jde mi o to, abyste dokázali prožívat všechno možné – lásku, strach, zlost, lačnost, násilí, soucítění, meditaci, krásu a tak dále. A čím víc to prožíváte, tím jste bohatší.

16. ROZDĚLENÉ TĚLO

Primitivní společnost přijímá celé tělo. Žádnou jeho část neodsuzuje. Nic není nižší a nic není vyšší. Všechno prostě je.

V přijímání těla nedošla jóga příliš daleko. Vede vás k ovládání a každé ovládání je určitým potlačováním. A tak něco potlačujete a pak na potlačování úplně zapomenete. To se přesune do žaludku a všechny potlačované věci se začnou hromadit poblíž bránice. Žaludek je jediné místo, kam můžete házet různé věci; nikde jinde takový prostor není.

Ve chvíli, kdy exploduje vaše sebeovládání, se náhle cítíte volní, živí. Máte pocit, že jste se znovu narodili, protože vaše rozdělené tělo se opět spojilo dohromady. Bránice je místo, kde je tělo rozděleno na dolní a horní část. Ve všech dávných náboženstvích je dolní část zavrhována a ta horní je považována za cosi vznešeného, nadřazeného, posvátného. Tak to ale není. Tělo je jedno a takové rozdělování je nebezpečné; vyvolává ve vás pocit rozpolcenosti. A postupně začnete odmítat mnoho věcí v životě. Vše, co ze svého života vyloučíte, se vám jednoho dne pomstí. Projeví se to jako nemoc.

Někteří vědci v dnešní době tvrdí, že rakovina není nic jiného než přílišné nahromadění stresu. Rakovina může existovat pouze ve společnostech, které potlačují hodně věcí. Čím je společnost civilizovanější a vzdělanější, tím větší je pravděpodobnost vzniku rakoviny. V primitivní společnosti existovat nemůže, protože primitivní společnost přijímá celé tělo. Žádnou jeho část neodsuzuje. Nic není nižší a nic není vyšší. Všechno prostě je.

17. NEVĚDOMOST

Používám-li slovo nevědomost, nepoužívám ho v negativním smyslu – nemám tím na mysli absenci vědění. Myslím tím cosi zcela základního, přítomného, velmi pozitivního. Myslím tím to, jací jste. Je to samotná podstata existence, jež ukrývá tajemství, a proto je tak nádherná.

Veškeré vědění je zbytečné. Vědění jako takové je zbytečné. A veškeré vědění jen vytváří iluzi, že víme. My ale nevíme. Po celý život žijete jako někdo a myslíte si, že tu osobu znáte – ale vy ji neznáte. Narodí se vám dítě a vy si myslíte, že ho znáte – ale vy ho neznáte.

Vše, o čem si myslíme, že to známe, je velmi iluzorní. Někdo se vás zeptá: „Co je voda?“ a vy řeknete: „H2O.“ Hrajete určitou hru. Nikdo neví, co je voda nebo co je „H“ či „O“. Používáte jen určitá označení. Někdo se vás zeptá, co je „H“, co je vodík, a vy mluvíte o molekulách, atomech, o elektronech – ale pořád uvádíte jen názvy. Tajemství není odhaleno – tajemství je pouze oddalováno a na konci je obrovské nevědění. Na začátku jsme nevěděli, co je voda, a teď nevíme, co je elektron, takže jsme k žádnému poznání nedospěli. Hrajeme hru na pojmenovávání věcí, na jejich třídění, ale život zůstává dál tajemstvím. Nevědění je tak zásadní a tak podstatné, že se nedá zničit. Jakmile to pochopíte, můžete v něm spočinout. Je tak krásné, je tak uvolňující..., protože pak už není kam jít. Není co poznávat, neboť nic se nedá poznat. Nevědění je konečné. Je úžasné a rozsáhlé.

18. PŘEKONÁNÍ ZLOSTI

Přejděte od zlosti k tvořivosti a okamžitě ucítíte, jak uvnitř dochází k velké změně. Zítra už pro vás nebudou tytéž věci záminkou k tomu, abyste se zlobili.

Ze sta lidí trpících častými výbuchy hněvu jich má asi padesát procent nesmírně tvůrčí energii, ale nejsou schopni ji využívat. Jejich problémem není zlost, nicméně si po celý život myslí, že je tomu tak. Jakmile je problém správně diagnostikován, je z poloviny vyřešen.

Vložte svou energii do tvořivosti. Nevnímejte zlost jako problém, ignorujte ji. Nasměrujte svou energii k větší kreativitě. Pusťte se do toho, co máte rádi. Nečiňte ze zlosti problém, ale raději učiňte tvořivost předmětem meditace. Přejděte od zlosti k tvořivosti a okamžitě ucítíte, jak uvnitř dochází k velké změně. A zítra už pro vás nebudou tytéž věci záminkou k tomu, abyste se zlobili, protože energie začne proudit, radovat se, začne sama od sebe tančit. Koho zajímají maličkosti?

19. SPONTÁNNOST

Vše, co děláte, dělejte tak naplno, jak jen to jde. Když se rádi procházíte, je to skvělé! A pokud si náhle uvědomíte, že už necítíte potřebu se dál hýbat, tak si okamžitě sedněte; ani jediný krok byste neměli dělat proti své vůli.

Ať se děje cokoli, přijímejte to a mějte z toho radost; a do ničeho se nenuťte. Když se vám chce mluvit, mluvte. Když chcete mlčet, mlčte – nechte se unášet pocity. Do ničeho se nenuťte, ani na jediný okamžik, protože jakmile se do něčeho nutíte, rozdělíte se na dvě části – a z toho vzniká problém a celý váš život je rozpolcený.

Celé lidstvo je téměř schizofrenní, protože jsme vedeni k vyvíjení nátlaku. Část, jež se chce smát, je oddělena od části, která vám nedovolí, abyste se smáli, a proto jste rozpolceni. Je tu přemožitel a je tu přemožený a dojde ke konfliktu. A konflikt vytváří rozpor, jenž je stále větší a větší a větší. Otázkou tedy je, jak ten rozpor překonat a jak ho už nikdy víc nevytvářet. Je jedno velmi krásné zenové rčení: Když sedíš, tak jen seď. Když jdeš, tak jen jdi. Ale hlavně nevrávorej.

20. UDRŽOVÁNÍ ODSTUPU

Proč si udržujeme odstup? Máme strach, že kdybychom si neudržovali odstup, kdybychom všechno rozdali, neměli bychom už co dávat. A tak rozdáváme jen po částech a dál věšíme na tyč mrkev, aby se ostatním kývala před nosem. Chceme zůstat tajemní.

Nedovolíte-li druhým vstoupit do celého svého bytí, aby ho úplně poznali, jednáte ze strachu, že jakmile by vás poznali, ztratili by o vás zájem. Uchováváte si pár odlehlých koutů, aby si lidé říkali: „A co tamty kouty? Co můžeš ještě nabídnout?“ A dál pátrají a hledají a přesvědčují vás a přemlouvají... A všichni si udržují zcela stejný odstup.

Je v tom jisté pudové poznání, že jakmile je tajemství prozrazeno, všechno tím končí. A my máme rádi tajemství, máme rádi vše, co je neznámé. Když to poznáme, zmapujeme a změříme, je konec! Co s tím dál? Dobrodružná mysl začne uvažovat o jiných ženách, o jiných mužích. Stalo se to už milionům manželů a manželek: Pohlédli důkladně do nitra toho druhého – a byl konec! Pak ten druhý nemá duši, protože už tu není ono tajemství – a duše existuje v tajemství. Je v tom jistá logika.

Jste-li však opravdu nezávislí a oddáte se bohu lásky, můžete se úplně otevřít. A tím otevřením se spojíte v jeden celek. Když jsou dva lidé otevření, už nejsou dva. Jakmile zmizí zdi, je jen jeden pokoj. A tehdy dochází k naplnění. Tohle všichni milenci hledají, to je to, po čem pátrají, o co usilují, o čem sní, po čem touží. Ale pokud to nepochopíte správně, budete dál hledat a pátrat nesprávným směrem.

21. BUĎTE JAKO DÍTĚ

Rozděleni jsme pouze na povrchu, hluboko uvnitř rozděleni nejsme. Odděleny jsou jen viditelné části, ty neviditelné jsou neustále v jednotě.

V upanišadách se říká „Ti, kteří myslí, že vědí, nevědí“, protože samotná představa, že víte, vám neumožní vědět. Samotná představa, že člověk je nevědoucí, vás činí zranitelné, otevřené. Jste jako dítě a vaše oči jsou plny údivu. A tehdy je těžké rozhodnout, zda jsou to vaše myšlenky, nebo zda k vám pronikají zvenčí, protože člověk ztratil veškeré záchytné body. Není ale třeba se bát, neboť mysl je v podstatě jedna; je to univerzální mysl. Můžete ji nazývat Bůh nebo použít jungovský termín a nazvat ji „kolektivní nevědomí“.

Rozděleni jsme pouze na povrchu, hluboko uvnitř rozděleni nejsme. Odděleny jsou jen viditelné části, ty neviditelné jsou neustále v jednotě. Jakmile se uvolníte a zklidníte, když jste pokornější, více jako dítě, nevinnější, je zpočátku těžké vnímat, jsou-li myšlenky vaše, zda vznikají jen tak náhodně, nebo zda někdo posílá své zprávy a vy jste právě na příjmu! Ony ale odnikud nepřicházejí. Vycházejí z nejhlubšího středu vašeho bytí – a ten je zároveň středem všech ostatních.

Na opravdu původní myšlence není ničí podpis. Jen prostě je a vychází z kolektivní, univerzální, jednotné mysli – z mysli s velkým M. A jakmile se zklidní individuální mysl, mysl ega, jste náhle zaplaveni univerzální myslí.

22. LÁSKA JE KŘEHKÁ

Nemyslete si, že láska je věčná. Je velmi křehká; je křehká jako růže. Ráno je tady – a večer je ta tam. Jakákoli maličkost ji dokáže zničit.

Čím je něco dokonalejší, tím je to křehčí. Je třeba to chránit. Kámen zůstává dál, ale květina zvadne. Hodíte-li na květinu kámen, kameni se nic nestane, ale květinu tím zničíte.

Láska je velmi křehká, velmi jemná. Člověk by ji měl opatrovat a pečovat o ni. Někdy můžete tomu druhému ublížit natolik, že se uzavře a stáhne do sebe. Když se příliš hádáte, začne váš partner utíkat; je stále chladnější a uzavřenější, aby mu vaše útoky už nemohly ublížit. A vy na něj ještě víc útočíte, protože nechcete přijmout jeho odměřenost. A tím se dostanete do bludného kruhu. Milenci se tak jeden druhému postupně vzdalují. Dojde k odloučení a oba si myslí, že za to nese vinu ten druhý, že ten druhý zradil.

Podle mého názoru však žádný milenec nikdy nikoho nezradil. Lásku zabíjí pouze nevědomost. Oba chtěli být spolu, ale oba byli určitým způsobem nevědoucí. Jejich nevědomost si s nimi pohrávala a neustále se umocňovala.

23. ZÁKLADY

Meditace znamená být sám sebou a láska je sdílení vlastního bytí s někým jiným. Meditace vám dává poklad a láska vám ho pomáhá rozdávat. To jsou dvě nejzákladnější věci a všechno ostatní je nepodstatné.

Jedna stará anekdota vypráví o třech poutnících, kteří přišli do Říma. Navštívili papeže, a ten se prvního poutníka zeptal: „Jak dlouho tu hodláš zůstat?“ Muž odpověděl: „Tři měsíce.“ Papež na to řekl: „Tak to si prohlédneš téměř celý Řím.“ Druhý muž na stejnou otázku odpověděl, že tam může zůstat jenom šest týdnů. Papež prohlásil: „Tak to toho uvidíš mnohem víc než ten první.“ Třetí poutník řekl, že se v Římě může zdržet jen dva týdny a papež na to odvětil: „Tak to máš štěstí, protože uvidíš všechno, co je tu k vidění!“

Poutníci byli zmateni, protože nerozuměli mechanismu mysli. Představte si, že by život trval tisíc let – v tom případě byste promeškali spoustu věcí, protože byste je neustále odkládali. Život je ale krátký a člověk si nemůže dovolit stále něco odkládat. A přesto to lidé dělají – a zcela dobrovolně.

Představte si, že vám někdo řekne, že vám zbývá jediný den života. Co uděláte? Budete dál přemýšlet o naprostých zbytečnostech? Kdepak, na to úplně zapomenete. Budete milovat a modlit se a meditovat, protože vám zbývá pouhých čtyřiadvacet hodin. Už nebudete odkládat to, co je opravdové, co je podstatné.

24. AUTORITA

Nikdy se nikoho neptejte, co je správné a co není správné. Život je experiment, jenž vám to umožní zjistit.

Každý jedinec by měl být vědomý, bdělý, pozorný a měl by experimentovat se životem, aby zjistil, co je pro něj správné. Vše, co vám dodává klid, co vám přináší blaženost, co vám dodává pocit vyrovnanosti, vše, co vás přivádí blíž existenci a její úžasné harmonii, je správné. A vše, co vyvolává konflikt, vše, co přináší utrpení a bolest, je špatné. Nikdo to nemůže za vás rozhodnout, protože každý jedinec má svůj vlastní svět, svou vlastní citlivost. Jsme jedineční. A žádné vzorce nefungují. Celý svět je toho důkazem.

Nikdy se nikoho neptejte, co je správné a co není správné. Život je experiment, jenž vám umožní zjistit, co je správné a co je špatné. Občas uděláte něco špatného, ale je to pro vás zkušenost a dáte si pozor, abyste to neopakovali. Někdy uděláte něco dobrého a máte z toho nesmírně příjemný pocit. Odměny se neudělují kdesi mimo tento svět, v nebi a v pekle. Jsou tady a teď.

Každý skutek má okamžitě své následky. A proto buďte bdělí a pozorní. Vyzrálí lidé jsou ti, kteří pozorovali a zjistili, co je pro ně správné, co není správné, co je dobré, co je špatné. A protože to zjistili oni sami, mají nesmírnou autoritu. Celý svět může tvrdit něco jiného, ale jim je to zcela jedno. Prošli určitou zkušeností a víc už není třeba.

25. ŠTĚSTÍ

Žádné vnější příčiny štěstí či neštěstí neexistují; všechno jsou to jen výmluvy. Postupně si uvědomujeme, že uvnitř nás je něco, co se stále mění a s vnějšími podmínkami to nemá vůbec nic společného.

Vaše pocity jsou cosi ve vašem nitru, je to kolo, jež se neustále otáčí. Stačí to pozorovat – a je to velmi obdivuhodné, protože jakmile si to začnete uvědomovat, něčeho jste dosáhli. Teď už víte, že jste se osvobodili od vnějších výmluv, protože tam venku se nic nestalo, a přesto se vaše nálada během pár minut změnila z pocitu štěstí v neštěstí, nebo naopak.

Znamená to, že pocit štěstí a neštěstí jsou vaše nálady nezávisející nikterak na vnějších podmínkách. Je to jedna z nejdůležitějších věcí, které si je třeba uvědomit, protože s tím už se dá něco dělat. Za druhé je nutno pochopit, že vaše nálady jsou závislé na vašem podvědomí. Proto jen pozorujte a buďte vnímaví. Když jste šťastní, jen to pozorujte a neztotožňujte se s tím. Jste-li nešťastní, opět to jenom pozorujte. Je to stejné jako ráno a večer. Ráno s potěšením pozorujete vycházející slunce. A se stejnou radostí pozorujete, jak večer slunce zapadá a nastává tma.

26. HRANÍ ROLÍ

Hrajte, ale hrajte vědomě. Hrajte své hry, ať jsou jakékoli; nic nepotlačujte. Hrajte je co možná nejlépe, ale buďte si toho plně vědomi. Užívejte si je a ostatní si je budou také užívat.

Když člověk hraje nějakou roli, má to svůj důvod. Ta role má pro dotyčného určitý význam. Jestliže tu hru hraje dokonale, cosi z vědomí zmizí, vypaří se a vy se zbavíte břemene.

Například když si chcete hrát jako malé dítě, znamená to, že něco ve vašem dětství zůstalo nedokončeno. Nebyli jste tím dítětem, jakým jste chtěli být; někdo vám v tom bránil. Lidé chtěli, abyste byli vážní, nutili vás, abyste byli dospělejší a vyzrálejší. Cosi zůstalo nedokončeno. A to, co zůstalo nedokončeno, volá po dokončení a neustále vás to pronásleduje. Tak to dokončete. Na tom není nic špatného. Tehdy v minulosti jste nemohli být dítětem, ale teď jím být můžete. Jakmile se do toho ponoříte naplno, zjistíte, že to zmizelo a už se to nikdy nevrátí.

27. OZNAČOVÁNÍ

Nepoužívejte slova štěstí a neštěstí, protože se v nich skrývá určité posuzování. Prostě jen pozorujte a neposuzujte – jen si řekněte: „Tohle je nálada A a tohle je nálada B.“

Nálada A je pryč a je tu nálada B a vy to jenom pozorujete. Náhle si uvědomíte, že jakmile označíte štěstí písmenem A, není to už takové štěstí, a když označíte neštěstí písmenem B, není to už takové neštěstí. Tím, že své nálady označíte písmeny A a B, vznikne určitý odstup.

Řeknete-li slovo štěstí, je s ním spojena spousta věcí. Říkáte tím, že na něčem chcete lpět, že nechcete, aby to skončilo. Když řeknete slovo neštěstí, neříkáte jen nějaké slovo; obsahuje mnoho věcí. Říkáte tím, že něco nechcete, že by to nemělo být. Tohle všechno říkáte zcela nevědomky.

Zkuste ona nová označení pro své nálady používat sedm dní. Ale buďte pouhými pozorovateli – jako když sedíte na vrcholu hory a v údolí leží mraky a slunce vychází a zapadá a je den a pak je zase noc. Staňte se pozorovateli na vzdálené hoře.

28. ZRALÁ LÁSKA

Prožívejte zralou lásku. Objímejte se, milujte se, pečujte jeden o druhého a neprahněte po žáru – protože milostný žár byl šílený, byla to pomatenost; je dobře, že už je pryč. Berte to jako velké štěstí.

Když láska pronikne hlouběji, stanou se z manželů a manželek bratři a sestry. Pronikne-li láska hlouběji, změní se sluneční energie v měsíční. Žár je pryč, je velmi chladno. A když láska pronikne hlouběji, může docházet k nedorozuměním, protože jsme zvyklí na horečku, vášeň, na vzrušení, a teď všechno vypadá hodně bláznivě! Je to bláznivé! Když se teď milujete, vypadá to směšně; když se nemilujete, máte pocit, že vám něco chybí, protože je to zaběhlý zvyk.

Jakmile začnou mít manželé tenhle pocit, pocítí strach – neberete toho druhého jako naprostou jistotu? Je to teď bratr nebo sestra a vy už si nemůžete vybírat, už to není záležitost vašeho ega. A z toho pramení velký strach. Člověk pak mívá občas pocit, že mu cosi chybí – je to určitá prázdnota. Nedívejte se však na to pohledem minulosti. Dívejte se pohledem budoucnosti. V té prázdnotě se toho hodně stane, v důvěrném vztahu se toho hodně stane – oba dva zmizíte. Vaše láska bude zcela prosta sexu, veškerý žár bude ten tam, a až tehdy poznáte naprosto jinou kvalitu lásky.

29. DŮVĚRA

Mějte neustále na paměti, že nikdy nemáte být nedůvěřiví. I když vaše důvěra druhým umožní vás podvádět, přesto je i to lepší než nedůvěra.

Je snadné důvěřovat, když vás mají všichni rádi a nikdo vás nepodvádí. Ale i kdyby vás celý svět klamal a všichni se vás snažili podvést – a podvést vás mohou jen v případě, že jim důvěřujete – i pak buďte dál důvěřiví. Mějte neustálou důvěru v důvěru, vždy a za každou cenu, a nikdy toho nebudete litovat, protože důvěra je sama o sobě cílem. Neměla by být prostředkem k dosažení něčeho jiného, protože má svou vlastní hodnotu.

Dokážete-li důvěřovat, jste stále otevření. Lidé se brání tím, že se uzavřou, aby je nikdo nemohl podvádět nebo využívat. Klidně ostatním dovolte, ať vás využívají! Jestliže budete všem dál důvěřovat, začne se rozvíjet nádherný květ, protože se zbavíte strachu. Ten strach říká, že vás lidé budou podvádět – ale jakmile to přijmete, strach zmizí a nic už nebude bránit tomu, abyste se otevřeli. Strach je mnohem nebezpečnější než všechna příkoří, která vám mohou způsobit druzí. Strach může otrávit váš život. Proto buďte stále otevření a důvěřujte ostatním nevinně a nepodmíněně.

Rozkvetete a budete druhým pomáhat, aby i oni rozkvetli, jakmile si uvědomí, že v žádném případě nepodvádějí vás, ale že podvádějí sami sebe. Nemůžete donekonečna někoho podvádět, pokud vám ten člověk neustále důvěřuje. Samotná důvěra vás bude znovu a znovu navracet k vám samým.

30. PRÁZDNOTA

Nejúžasnějším dnem života je ten, kdy uvnitř sebe už nenajdete nic, čeho byste se potřebovali zbavit; všechno je pryč a zbývá jen čirá prázdnota. A v té prázdnotě naleznete sami sebe.

Meditace je v podstatě zbavení se veškerého obsahu mysli: vzpomínek, představ, myšlenek, tužeb, očekávání, projekcí, nálad. Člověk se těchto věcí musí neustále zbavovat. Nejúžasnějším dnem života je ten, kdy uvnitř sebe už nenajdete nic, čeho byste se potřebovali zbavit; všechno je pryč a zbývá jen čirá prázdnota. A v té prázdnotě naleznete sami sebe, v té prázdnotě najdete čiré vědomí.

Tato prázdnota je prázdná pouze z hlediska mysli. Jinak překypuje a je plná bytí – prosta mysli, ale plná vědomí. Proto nemějte ze slova prázdnota strach; není to nic negativního. Jen to odstraňuje zbytečnou zátěž, kterou s sebou ze zvyku vláčíte, ale v ničem vám nepomáhá, je vám na překážku, je to přítěž, obrovská přítěž. Jakmile se té přítěže zbavíte, osvobodíte se od všech pout a budete nekoneční jako obloha. Tohle je prožitek Boha, stav buddhy nebo jak to chcete nazývat. Říkejte tomu dharma, říkejte tomu tao, říkejte tomu nirvána – všechno to označuje jedno a totéž.

31. EXPERIMENTOVÁNÍ

Buďte neustále otevření a experimentujte, buďte vždy připraveni kráčet po cestě, kterou jste nikdy předtím nešli. Kdo ví? Třeba se ukáže, že to nebylo k ničemu, ale bude to určitá zkušenost.

Edison pracoval na jednom experimentu téměř tři roky a sedmsetkrát se mu to nepodařilo. Všichni jeho kolegové a studenti z toho byli naprosto zničeni. Každé ráno přicházel Edison do laboratoře bujarý a veselý, připraven začít znovu. Bylo to už příliš: sedm set pokusů a tři promarněné roky! Všichni si byli téměř jisti, že z toho experimentu nic nevzejde. Zdálo se, že je to celé k ničemu, že je to pouhý vrtoch.

Všichni se shromáždili a řekli Edisonovi: „Sedmsetkrát se nám to nepodařilo. Ničeho jsme nedosáhli. Ukončete to.“

Edison se hlasitě zasmál. A pak prohlásil: „O čem to mluvíte? Co se nepodařilo? Podařilo se nám zjistit, že těch sedm set postupů není k ničemu. Každý den jsem o krůček blíž k pravdě! Kdybychom nezaklepali na těch sedm set dveří, nic bychom se nedozvěděli. Teď jsme si ale jisti, že ani jedny z oněch sedmi set dveří nejsou ty pravé. A to je obrovský úspěch!“

Tohle je základní vědecký přístup. Jakmile se rozhodnete, že něco není správné, jste o něco blíž pravdě. Pravdu na tržišti nekoupíte, nemůžete tam jít a prostě si ji koupit. Není okamžitě k mání, není snadno dostupná. Musíte experimentovat. Buďte ochotni neustále experimentovat. A nikdy nebuďte domýšliví. Nemyslete si, že vše, co děláte, je dokonalé. Nikdy to není dokonalé. Vždycky je na tom co zlepšovat; vždycky se to dá ještě víc zdokonalit.

32. PROBLÉMY

Budete-li jednat, jako byste neměli žádné problémy, zjistíte, že žádné problémy opravdu nemáte! Všechny problémy jsou vymyšlené; věříte v ně, a proto existují.

Je to autohypnóza. Neustále si opakujete, že jste na tom tak či onak, že jste nemožní a neschopní. Opakujete si to tak dlouho, až se z toho stane mantra; pronikne to do vašeho srdce a stane se to skutečností.

Zkuste prostě jednat, jako byste žádné problémy neměli, a náhle zjistíte, že jste na tom úplně jinak, že žádné problémy nemáte! A pak záleží už jen na vás, zda si znovu začnete problémy vytvářet, nebo se jich navždycky zbavíte. Problému se zbavíte velmi snadno, pokud pochopíte, že vy se držíte problému, ale problém se nedrží vás. My však nedokážeme žít bez problémů, a tak si je neustále vytváříme. Člověk se bez problémů cítí osamělý – nemá co dělat. S problémy se cítíte šťastni – je co dělat a vy o tom musíte přemýšlet; zaměstnává vás to.

Neustálá představa, že jste nemožní a neschopní a že jste to či ono – ta představa je v podstatě velmi egoistická. Chcete být k něčemu, ale proč? Chcete být nesmírně výkonní, ale proč? Proč se nemůžete spokojit s nedostatky a omezeními, která existují? Jakmile je přijmete, zjistíte, že začnete mnohem snáze plynout životem.

33. JEDNEJTE PODVĚDOMĚ

Nevytvářejte si postoj ke strachu a ani to strachem nenazývejte. Jakmile to nazvete strachem, zaujmete k tomu určitý postoj.

Tohle je jedna z nejpodstatnějších věcí – přestat věci pojmenovávat. Stačí pozorovat pocit takový, jaký je. Zkuste to a nijak ho neoznačujte – jednejte podvědomě. Podvědomí vytváří úžasný meditativní stav. Trvejte na svém podvědomí a nedovolte mysli, aby s vámi manipulovala. Nedovolte mysli, aby používala jazyk a slova, označení a kategorie, protože tím celý ten proces začíná. Jedna věc je spojena s druhou a tak to jde dál a dál.

Prostě se jen dívejte – nenazývejte to strach. Bojte se a třeste se – je to nádherné. Schovejte se do kouta, vlezte si pod peřinu. Chovejte se jako zvířata, když se bojí. Dovolíte-li strachu, aby se vás zmocnil, zježí se vám chlupy! A tehdy poprvé poznáte, jak úžasným jevem je strach. V tom zmatení, v cyklonu, pochopíte, že uvnitř vás je neustále bod, jenž je naprosto nedotčený.

34. ŽIVOT JE PROSTÝ

Život je velmi prostý. Prožívají ho i stromy, a proto musí být prostý. Proč máme pocit, že je tak složitý? Protože o něm dokážeme teoretizovat.

Chcete-li poznat hloubku života, jeho intenzitu a zanícení, musíte se zbavit všech filozofií o životě. Jinak budete neustále obklopeni vlastními slovy.

Slyšeli jste tu známou anekdotu o stonožce? Bylo krásné slunečné ráno a stonožka byla šťastná a srdce jí jásalo radostí. Byla opojena ranním vzduchem. Žába sedící u cesty z toho byla celá zmatená a řekla si – tohle bude určitě nějaký filozof. A tak stonožce řekla: „Stůj! Vždyť ty konáš zázraky. Máš sto nohou! Jak to zvládáš? Která noha vykročí první a která druhá a třetí – a tak dál, až po tu stou nohu? Nepletou se ti? Jak to zvládáš? Podle mě to vůbec nejde.“ Stonožka odpověděla: „Nikdy jsem o tom nepřemýšlela. Zamyslím se nad tím.“ A jak tam stála, začala se klepat strachy, až padla na zem. Byla z toho náhle zmatena – sto nohou! Jak to má zvládnout?

Filozofie lidi paralyzuje. Život žádnou filozofii nepotřebuje, život stačí sám o sobě. Nepotřebuje žádné berličky, nepotřebuje žádnou oporu, žádné pomůcky. Sám o sobě zcela stačí.

35. VYROVNANOST

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Osho na každý den.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.