Přeložila:

DANA ŠIMONOVÁ

Rachael Anderson: Nevěsta jeho bratra

Vydání první

Copyright © 2018 Rachael Anderson

Published by arrangement with Bookcase Literay Agency.

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2020 jako svou 2340. publikaci

Přeloženo z anglického originálu My Brother’s Bride vydaného

nakladatelstvím HEA Publishing v roce 2018

Český překlad © 2020 Dana Šimonová

Odpovědná redaktorka Stanislava Moravcová

Korektorka Zdeňka Grigarová

Cover image credit: Ilina Simeonova/Trevillion images

Přebal a vazba Ricardo a Baronet

Sazba a grafická úprava Ricardo

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-1313-9 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-1314-6 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2020

Rachael Anderson

Nevěsta jeho bratra

MÝM MILÝM DĚTEM,

BRIGHTONOVI, KENNEDYMU,

DEVONOVI A TAYCEE.

MILUJU VÁS!

1. kapitola

Přeplněným tanečním sálem se nesla hudba, jež vedla tanečníky složitými kroky kvadrily, zatímco diváci, stojící kolem tančících, si povídali, smáli se, popíjeli nápoje a pozorovali je.

Morgan Campbell, markýz z Brigstonu, dělal jen to poslední. Postával u dveří otevřených na malý balkon, odkud občas pocítil závan chladnějšího vzduchu. Nic víc však otevřené dveře nenabízely. Tady to nebylo jako na venkově. Londýnský vzduch se nikdy nedal popsat jako čerstvý, dokonce ani na Grosvenor Street. Pohybovalo se tu příliš mnoho koní, ulice plnilo příliš mnoho lidí a v důsledku toho zůstávalo ve vzduchu příliš mnoho nepříjemných pachů.

Ještě měsíc a Morgan bude moci nechat své povinnosti v parlamentu za sebou a vrátit se do pobřežního města Cawley v Hampshiru, u něhož měl své sídlo. Většina lidí se na venkově nudila, ale Morgan tam vždy pookřál. Švitořící ptáci, slaný větřík a klid, který pocítil, kdykoli vyšel ven – pobyt v jeho domě Oakley Grange ho oživil jako nic jiného. Jeho spíš unavoval Londýn a tamní nekonečné společenské povinnosti. Neměl rád lehkovážné hovory. Zvonilo mu z nich v uších a bolela ho hlava.

Lokaj nabídl Morganovi nápoj, ale on odmítl a soustředil svou pozornost na střed tanečního sálu, kde jeho mladší bratr Jasper tančil s dokonalým ideálem krásy. Modré oči jí jiskřily, světlé vlasy zářily a safírové šaty odrážely světlo křišťálových lustrů. Pohybovala se s přirozenou grácií a elegancí, jež ukazovaly na dobré vychování.

Nebylo divu, že přitáhla bratrovu pozornost. Jaspera odjakživa přitahovaly krásné ženy, zvlášť ty světlovlasé. Říkal o nich, že jsou andělsky krásné. Tančil s nimi, bral je na projížďky do Hyde Parku a zahrnoval je květinami – dokud jeho zájem neochabl nebo dokud ho nepřitáhly další modré oči a zlaté lokýnky. Dělo se to pravidelně od chvíle, kdy Jasper dokončil Eton. Jeho charisma a hezký vzhled mu umožňovaly okouzlit většinu žen.

Když se ho matka před nedávnem zeptala, jestli se chystá někdy usadit, zachechtal se, jako by byl směšný už samotný ten návrh, a poté trval na tom, že v dohledné době rozhodně nemá v úmyslu nechat se chytit do chomoutu.

A najednou se vrátil z Gretna Greenu spolu s manželkou.

Manželkou.

Jasper byl vždycky uspěchaný a impulzivní, ale jeho nejnovější chování překvapilo dokonce i Morgana. Útěk do Skotska, aby se tam mohli vzít? Z jakého důvodu? A proč si ze všech žen vybral zrovna tohoto modrookého anděla? Přede dvěma měsíci Jasper ještě ani netušil, že slečna Abigail Nashová existuje.

„Dám šilink, abych se dozvěděla, na co myslíš,“ tiše promluvila po jeho boku matka. Vůbec nepostřehl, že k němu přišla.

Zamávala si vějířem před zrudlým obličejem. V sále začalo být nesnesitelné vedro, dokonce i s otevřenými dveřmi.

Morgan si všiml nových vrásek kolem matčiných očí a úst i na čele. Život si na ní v poslední době vybral svou daň. Od úmrtí Morganova otce se u matky začaly objevovat známky stárnutí. A ve světle lustrů Morgan viděl v jejích sytě hnědých vlasech první náznaky šedin.

Hleděla na něj se zvednutým obočím a trpělivě čekala na odpověď.

Morgan se znovu obrátil k novomanželské dvojici na tanečním parketu. „Myslel jsem na to, že spolu tvoří pěkný pár.“

„Ano,“ souhlasila. „On je hezký a ona opravdu půvabná. Také dobře vychovaná a má značné jmění. Její otec je v této chvíli na kontinentu. Doufala jsem, že se stihne vrátit alespoň na tento ples, ale poslal omluvu. V poslední době žila u lorda a lady Knaveových, kteří chystali její vstup do společnosti.“

Morgan přikývl, protože o těchto skutečnostech, týkajících se nové švagrové, už věděl. Sám po tom trochu pátral, přestože mu to nepřineslo žádné vysvětlení. Když už něco, tak fakta, která se dozvěděl, ještě zvýšila jeho zmatek.

„Proč spolu utekli, matko? Nebyl k tomu žádný důvod. Oba pocházejí z výtečných rodin, Jasper má dobré postavení a ona značné věno. Ani jedna rodina by se proti tomu svazku nepostavila.“

„Odkdy Jasper potřebuje důvod, aby něco provedl?“ zeptala se matka jízlivě. „Nejspíš se jednoho večera víc napil, rozhodl se, že provede nový žertík, a přesvědčil tu ubohou dívku, jaké to bude velké dobrodružství.“

„Možná.“ Morgan musel uznat, že je to jediné vysvětlení, ale ani to nevysvětlovalo všechno. Bratr vždy pohlížel na sňatek jako na konec své svobody a útěk s dívkou nebylo něco, čemu by se společnost smála, dokonce ani když to provedl takový miláček davů jako Jasper. Neboť bez ohledu na své lehkovážné mravy si bratr vždy zakládal na své reputaci.

A bylo také třeba vzít do úvahy slečnu Nashovou. Proč souhlasila s tím plánem? Takhle se nedomluvila žádná svatební smlouva a žádné finance v její prospěch. Celé její věno by nyní mělo patřit jejímu manželovi – muži, který je schopný prohýřit je v sázkách na koňských dostizích či hrou v karty, v Newmarketu nebo u krejčího. Jasper samozřejmě také dohlédne, aby byla jeho novomanželka dobře vybavena a ustrojena – nebyl to necitlivý člověk, neměl však hlavu na podnikání. Určitě se nepostará o to, aby její věno investoval nebo aby ta částka jakkoli vzrostla. Bude jen utrácet, utrácet a utrácet, a až peníze dojdou, jak to s ním bylo vždycky, bude další hledat u Morgana.

Páni, nebyla snad jeho manželka zrovna tak praštěná?

„Je dobře, že už je téměř po sezoně,“ podotkla matka. „Do příštího ledna už jejich útěk nebude ničím než dávnou vzpomínkou. Doufám, že tomu tak bude i pro mě.“

Morgan se nemusel ptát na důvod jejího rozrušení. Vše začalo před čtrnácti dny, kdy Jasper vtrhl během večeře do jídelny s červenající se slečnou Nashovou zavěšenou do něj. Oznámil, že půvabnou dámu po jeho boku by od této chvíle měli oslovovat jako lady Abigail Campbellovou, Jasperovu manželku. Právě přijeli z Gretna Greenu, pokračoval se smíchem, jako by se vrátil po dni stráveném se svými kamarády na dostihové dráze.

Jasper se vůbec nenamáhal, aby jim předem poslal zprávu a trochu na to matku připravil. Nikomu nedal ani náznakem vědět, co chystá. Prostě na několik dní zmizel jako obvykle, avšak tentokrát po návratu nevyprávěl příběhy o svých husarských kouscích a skopičinách. Vrátil se s manželkou.

Matka zůstala stoicky klidná, alespoň dokud Jasper a slečna Nashová – tedy spíš lady Campbellová – neodešli po večeři na lože. Teprve potom lomila rukama, vyčítala zesnulému manželovi, že ji tu nechal, aby sama zvládla jejich nezodpovědného syna, a vzlykala Morganovi na rameni. Chlácholil ji, jak nejlépe dovedl, a v duchu proklínal svého bratra.

Nakonec matka odešla na lože a ráno už vtančila do jídelny s pevně sevřeným horním rtem a s plánem, že musejí uspořádat ples na počest sňatku jejího syna se slečnou Abigail Nashovou.

A právě na něm se teď nacházeli. Uspořádali ten ples ve snaze dokázat společnosti, že Campbellova rodina si nedělá nic z útěku spojeného se svatbou a přijímá lady Abigail Campbellovou s otevřenou náručí. Podle všeho to vypadalo na ohromný úspěch. Přátelé, rodina i známí sem proudili v davech. Člověk však nemusel být kdovíjak vnímavý pozorovatel, aby si všiml, že většina diváků sem nepřijela oslavovat, ale hodlali spekulovat.

Proč ten útěk? A proč slečna Abigail Nashová?

Morgan je nemohl vinit z přílišné zvědavosti, neboť ta jen odrážela jeho vlastní.

„Nezáří tolik, jak by člověk očekával od novomanželky,“ podotkla matka.

Morgan se upřeně zadíval na tančící dvojici a uvědomil si, že matka má pravdu. Lady Abigail se sice usmívala, smála a mluvila vesele s těmi, s nimiž tančila, v jejím výrazu však bylo něco nuceného. Zajímavé. Předtím se mu zdálo, že je z jeho bratra naprosto unesená.

Morgan si ještě stále pamatoval na večer, kdy se seznámili. Jasper trval na tom, aby ho bratr doprovodil k Almackům, kde chtěl uchlácholit Sally Jerseyovou, které se nelíbil Jasperův nedostatek zájmu. Jasper musel Morgana hodně přemlouvat – ten pohrdal tímto šosáckým zařízením –, ale nakonec souhlasil, hlavně kvůli tomu, aby bratra uklidnil. Ani ne deset minut poté, co přijeli, spatřil Jasper slečnu Nashovou, poprosil Sally, aby je představila, a za chvíli už s ní tančil první valčík toho večera.

Slečna Nashová tehdy při tanci jen zářila a poté znovu, když ji Jasper požádal o druhý tanec. Za několik dní se půvabně červenala, když se Jasper sklonil nad její ruku na hudebním večírku u lady Mosleyové, a blaženě se usmívala o týden později na projížďce v Hyde Parku, kde Morgan narazil na tento šťastný pár.

Když však na ni hleděl nyní, opravdu už neměla ten zářivý výraz. Spíš mu připadalo, že její mysl zaměstnává nějaká vzdálená, nepříjemná vzpomínka. Dobře to skrývala – Morgan pochyboval, že si toho všiml někdo jiný –, ale když na to poukázala matka, jasně to viděl i on.

Nejspíš už prohlédla skrz manželovo kouzlo k jeho povrchnosti a zalitovala své impulzivnosti. Nebo možná litovala, že neměla velkou, okázalou svatbu. Útěk do Gretna Greenu mohl jednu chvíli vypadat báječně, ale nyní už určitě ztratil veškerou přitažlivost.

Morgan potřásl hlavou. Sňatek po tak krátké známosti, a ještě k tomu útěk spojený se svatbou?

Naprostá hloupost.

„Možná je unavená,“ podotkla matka, ačkoli její zkrabacené obočí ta slova popíralo.

„To bude ono,“ souhlasil Morgan a doufal, že tím ulehčí jejím starostem. Od úmrtí otce už matka nesla příliš mnoho břemen, kvůli nimž se až moc trápila. Nepotřebovala se sužovat ještě tím, že její mladší syn udělal ze svého manželského života hned na začátku hrozný zmatek, zvlášť když už se s tím nedalo nic dělat. Jasper a Abigail se k tomu sami rozhodli. Celá rodina se nyní musela tvářit, jak jen to šlo, uspořádat na jejich počest ples a přijmout novou dceru a sestru, jak nejlépe dokážou.

„Mně připadá milá,“ poznamenala matka.

„Ano.“

„A vypadá inteligentně. Možná na něj bude mít uklidňující vliv.“

Na to neměl Morgan žádnou vhodnou odpověď. Jestliže se bývalá slečna Nashová nechala Jasperem umluvit k útěku do Gretna Greenu, jak asi může být inteligentní či vyrovnaná? Podle všeho byli jeden za osmnáct a druhý bez dvou za dvacet – oba hezcí, zbrklí a pošetilí.

Matka si prohlížela svého staršího syna tím bystrým způsobem, který už nějakou dobu proklínal. Po chvíli si povzdechla: „Alespoň že už se Jasper konečně oženil. Nebyla jsem si jistá, jestli k tomu vůbec někdy dojde. A proč ty netancuješ?“

„Když kvadrila je tak nudná.“

„A kotilion taky?“ zeptala se na tanec, který předcházel kvadrile a který také prostál.

„Ano.“

„Určitě je tu alespoň jedna mladá dáma, která by tě mohla zajímat.“

Morganovi se podařilo nezvednout oči v sloup. Tuhle konverzaci vedli už mnohokrát předtím. „Moc dobře víš, že jsem se na začátku sezony snažil. Tančil jsem s mnoha mladými dámami, některé z nich jsem i navštívil a pár jsem jich vzal na projížďku.“

„Toho jsem si dobře vědomá,“ přisvědčila matka.

„Potom bys také měla vědět, že žádná z nich mi nepadla do oka.“

„Jedna by mohla, kdybys jí dal aspoň trochu příležitost.“

Morgan se odrazil od stěny, protože si nepřál diskutovat dál o svém namlouvání. Pohrával si s manžetami u rukávů, zatímco přehlížel sál, až se zastavil pohledem na slečně Parkerové a jejích veselých očích. Usmála se a zvala ho pohledem, aby k ní přišel, s příslibem příjemného flirtu.

„Možná mi slečna Parkerová bude partnerkou pro další tanec. Setká se to s tvým souhlasem, máti?“ Morgan dobře věděl, že ne. Ovdovělý otec slečny Parkerové se pokusil matce dvořit, přestože byla stále ještě v částečném smutku, a ona mu tu impertinenci dosud plně neodpustila.

„Ty mě trestáš,“ řekla a zamračila se.

„Ne, jenom ti připomínám, proč jsem si dosud nevybral nevěstu. Slečna Parkerová je nejzajímavější debutantka, s níž jsem se tuto sezonu seznámil.“

„Nesmysl.“

Morgan si pevněji natáhl rukavice a ztišil hlas do šepotu. „Ona se ti nesnažila dvořit, máti. Byl to její otec.“

„Ale ona ho k tomu povzbuzovala, alespoň tak mi bylo řečeno.“

Zvedl obočí. „Ty jsi přece nikdy neposlouchala drby.“

„To nejsou drby, když to mám od blízké přítelkyně, která nemá tendenci k přehánění.“

Morgan se zdržel odporu a nezačal jí připomínat, že je dosud mladá a krásná. Pro muže jako pan Parker bylo přirozené, že se jí chtěl dvořit. Měl sice počkat, až skončí roční smutek po zesnulém manželovi, ale už byly spáchány horší zločiny.

„Proč by měla slečna Parkerová povzbuzovat otce, aby se ti dvořil?“ zeptal se Morgan.

Z pohledu, který na něj matka vrhla, bylo jasné, že odpověď by si měl domyslet sám. „Není to jasné? Kdybych si chtěla vzít jejího otce, měla by lepší pozici, aby zaťala drápky do tebe. Není tajemstvím, že má pro tebe slabost. Podívej se na ni. Sleduje tě po očku po celý ples.“

Morgan se znovu podíval na slečnu Parkerovou. Ve chvíli, kdy si pohlédli do očí, zamrkala koketně očima a její úsměv mu nyní připadal spíš vychytralý než veselý.

Morgana najednou začal škrtit límec, takže si pod ním přejel prstem a učinil další krok směrem ke dveřím.

„Aha, vidíš?“ pronesla matka pobaveně. „Nepřeješ si být lapen o nic víc než já.“

Morgan se přinutil k tomu, aby stáhl ruku dolů. Pomyslel si, že matka je až příliš vnímavá. V posledních několika letech mu společenské sezony začaly připadat jako hra v šachy, kdy matky a dcery provádějí vypočítavé tahy, aby pronikly jeho obranou a polapily ho. Rozčilovalo ho to. Neměl v úmyslu vzít si za manželku záludnou ženu. Chtěl nějakou ryzí ženu, které by mohl důvěřovat. Nějakou, která by měla ráda jeho společnost stejně jako on její.

Musel však připustit, že slečna Parkerová je v tom šikovnější než většina ostatních. Tedy až dosud ji Morgan považoval za zábavnou taneční partnerku, ale nic víc. Teď už to věděl lépe.

Kvadrila spěla ke konci a Morgan se rychle rozhodl. „Možná bych měl požádat o tanec svou novou švagrovou.“

„To je od tebe velice zbabělé,“ podotkla matka.

„Není to zbabělé, ale strategické,“ prohlásil, než se vydal požádat o tanec ženu, která ho nemohla polapit. A jak se jí podařilo polapit jeho bratra, byla otázka.

Když k ní dorazil, setkal se tam s lordem a lady Knaveovými. Tvořili atraktivní pár. Také o nich se toho hodně povídalo – něco o tom, že lady Knaveová ukradla své sestře jejího snoubence nebo že se lord Knave oženil s mladší Giffordovou dcerou, protože ho starší odmítla. Morgan netušil, která verze je bližší pravdě, a bylo mu to jedno. V každém případě se zdálo, že jsou spolu šťastní. Chtěl prostě jen vědět, proč nedávali lepší pozor na svou chráněnku.

„Lorde Knave, lady Knaveová,“ pozdravil je Morgan a oběma se uklonil. „Vidím, že se znáte s mou novou švagrovou.“

Lady Knaveová protáhla ruku pod paží lady Abigail. „Váš bratr uprchl s mou nejlepší přítelkyní, pane, a já se nemohu rozhodnout, jestli ho mám za to mít ráda, nebo ho proklínat.“

„Jasper tak působí na většinu lidí,“ poznamenal nevesele Morgan.

Jasper vzal manželčinu ruku a pozvedl ji ke rtům. „Měla byste tím být vždycky pouze potěšená, lady Knaveová. Já tuto ženu zbožňuju a nemohl jsem už čekat ani chviličku, abych ji učinil svou. A jsem moc šťastný, že s tím souhlasila.“

Lady Abigail se půvabně začervenala. „To já jsem ta šťastná, můj pane.“ Ta slova byla vyslovena bez jakékoli koketnosti, avšak zároveň trochu váhavě, jako by je mínila vážně a zároveň to tak nemyslela. Bylo to podivné.

„Lorde Brigstone, jestli jste přišel požádat Abigail o tanec, tak jdete pozdě,“ prohlásila lady Knaveová a přerušila jeho myšlenky. „Na menuet už si ji zamluvil můj manžel.“

Zdálo se, že to překvapilo jak jejího manžela, tak jeho švagrovou, ale oba to rychle zamaskovali úsměvem.

Jasper si zřejmě té výměny nevšiml. Vzal tu zprávu dobrosrdečně, i když přitiskl manželčino rámě k sobě. „Nejsem si jistý, jestli se dokážu rozloučit se svou ženou třeba jen na okamžik, lorde Knave. Musíš s ním tancovat, má drahá?“ Oči mu zářily, když na ni shlížel ze své výšky. Byla o hlavu menší než on, což znamenalo, že byla pouze o půl hlavy menší než Morgan. Bratr byl vždycky větší osobností a v určitém bodu dospívání se mu podařilo získat také vyšší postavu.

„Dnes není módní být uchvácen svou manželkou, můj pane,“ namítla lady Abigail.

„Není ani módní spolu utéct, a stejně jsme to udělali.“

„A právě proto bychom neměli dávat klevetníkům další záminku k drbům.“ Jemně vytáhla svou paži z jeho držení a uklonila se před lordem Knavem. „Bude mi ctí zatančit si s vámi, můj pane.“

„Říkala jste mi obyčejně Knave,“ pravil, když jí nabídl rámě.

Unaveně se na něj usmála. „Odpusťte mi, Knave, dnes večer nejsem moc ve své kůži.“

„Dala byste přednost tomu, místo tance si odpočinout? Vypadáte trochu bledě.“ Knave starostlivě svraštil obočí.

„To bych přišla o příležitost zatančit si s milým přítelem. To určitě ne.“

Morgan za nimi hleděl, když odcházeli na taneční parket. Nemohl zapřít, že jeho švagrová vypadá vedle lorda Knavea elegantně. Svůdně se houpající boky, vzpřímená postava a elegantní křivka šíje mohly přitáhnout pozornost většiny mužů v sále. Kvůli bratrovi Morgan doufal, že není jenom krásná.

„Lorde Jaspere,“ oslovila lady Knaveová jeho bratra a přitáhla tím i Morganovu pozornost zpět k sobě, „byl byste tak hodný a přinesl mi trochu punče? Najednou mi nějak vyschlo v krku.“

„Vaše přání je mi rozkazem.“ Jasper se jí galantně uklonil a poté se omluvil.

Jakmile byl z doslechu, lady Knaveová si stoupla vedle Morgana a vzala ho za paži. „Lorde Brigstone, sledovala jsem vás celý večer a myslím si, že jste zrovna tak zmatený a ztrápený tím útěkem jako já. Pochopila jsem správně vaše pocity?“

Na okamžik zaváhal, než odpověděl: „Ano.“

Přikývla. „Ujišťuju vás, že jsme vůbec neměli tušení, že spolu plánují utéct. Lord Jasper zorganizoval návštěvu ohňostroje ve Vauxhallu pro velkou skupinu lidí a my jsme se domnívali, že tam s ním bude v bezpečí. Vzkaz o tom, kam směřují, nám poslali až další den. Potom už bylo pozdě jet za nimi. Je mi to líto.“ Zamračila se a pohlédla stranou na Jaspera, který se zastavil, aby si promluvil s jednou starší ženou. „Neznám dobře vašeho bratra, ale zdá se, že je to slušný člověk. Prosím, řekněte mi, že mám pravdu i v tom.“

Žádná žena, kterou sotva znal, s ním nikdy nemluvila tak otevřeně. Ačkoli to bylo občerstvující a upřímné, cítil se z toho nesvůj.

„Proč si myslíte, že byste měla věřit mému názoru, lady Knaveová?“ zeptal se.

Pohlédla mu přímo do očí. „Můj tchán říká, že vaše vystoupení ve Sněmovně lordů jsou jasná a inteligentní. Doufám, že tak budete jednat i se mnou.“

Ještě zbývala nějaká chvilka, než se Jasper vrátí, ale Morgan nevěděl, jak odpovědět. Nemohl jí prostě říct, že bratr je hlupák, ale nemohl ani lhát.

Pečlivě volil slova. „Jasper je impulzivní, občas nepozorný a nejraději žije v současnosti, aniž by se staral o důsledky svého jednání. Ale je citlivý a má dobré srdce. Věřím, že bude vaší přítelkyní obdivuhodným manželem.“ Morgan mohl pouze doufat, že tomu tak bude. Jasper měl v sobě schopnost být dobrým manželem, pokud by se k tomu sám rozhodl.

Lady Knaveová pomalu přikývla, bezpochyby o jeho slovech uvažovala. Nakonec se zdála být jeho odpovědí uspokojená. „Děkuju, že jste ke mně byl tak upřímný, lorde Brigstone. Byla jsem si vědoma toho, že Abby má pro vašeho bratra slabost, ale nemám vůbec tušení, co je přimělo, aby se vzali takovým neortodoxním způsobem. Jak už se o tom zmínila před chvílí, je od jejich návratu celá nesvá, dokonce i přede mnou. Nyní mezi námi existuje propast, která tu nikdy předtím nebyla.“

„Kéž bych vám to uměl osvětlit, má paní.“

Zamračila se a poklepávala si konečky prstů o sebe. „Nejspíš si musíme říct, že už se s tím nedá nic dělat. Úlevu mi přináší potvrzení toho, že si vzala hodného člověka. Doufám, že společně naleznou štěstí, opravdu v to doufám.“ Stiskla rty k sobě a poté dodala: „Nemůžu ji nutit, aby se mi svěřila, ale kdyby někdy potřebovala přítelkyni, musíte vědět, že bych okamžitě přijela.“

„Věřím, že ano,“ odtušil Morgan, na něhož zapůsobily její vnímavost a ohleduplnost. Nová lady Campbellová musí mít přece jen určité výtečné vlastnosti, pokud si dokázala najít tak oddanou a loajální přítelkyni. Jasperovi kamarádi takoví rozhodně nebyli.

Lady Knaveová si stále nervózně hrála s rukavičkami, takže jí Morgan jemně položil ruku na rameno, aby ji uklidnil. „Vím určitě, že se trápíte zbytečně, má paní.“

„Za to se mohu pouze modlit,“ zašeptala.

Za okamžik se vrátil Jasper s vyžádanou sklenicí punče. Vrásky kolem očí se lady Knaveové vyrovnaly, když se na něj půvabně usmála. „Děkuji vám, laskavý pane. Stihl jste to rychle.“

„Nikdy bych nenechal takovou hezkou dámu čekat příliš dlouho, zvlášť v tomto dusném sále.“ Zamával si rukou před obličejem. „Nezdá se to přece jenom mně, že je tu hrozné dusno?“

Lady Knaveová se napila punče. „Doufám, že si nemyslíte, že je tu příliš horko na tanec, lorde Jaspere. Slyšela jsem, že jste… obdivuhodný tanečník.“ Vrhla významný pohled na Morgana, než se usmála na jeho bratra.

Jasper vzal od ní poloprázdnou sklenku a podal ji procházejícímu lokajovi. „Pokud vám Morgan naznačil, že umím tančit pouze obdivuhodně, tak se pořádně mýlí. Vyzývám vás, abyste v tomto sále našla nějakého jiného muže, který by tančil menuet obratněji a elegantněji než já.“

V očích jí vesele zajiskřilo, když přijala jeho rámě. „Já tu výzvu přijímám, můj pane.“

Morgan nemohl potlačit úsměv, když od něj odcházeli. Cosi mu říkalo, že Jasper si nebude s lady Knaveovou vyměňovat poklony. Ta se ze všech sil snažila, aby se její přítelkyni dařilo v manželství co nejlépe. Morgan by se klidně vsadil o velkou částku, že Jaspera bude zpovídat a zkoumat. Možná se mu od ní dostane i menšího kázání.

A to si nikdo nezasloužil víc než jeho bratr.

2. kapitola

O dva měsíce později

Po zaklepání na dveře Morgan vzhlédl od účtů týkajících se panství. Vrhl rychlý pohled na svého správce, pana Deckera, který seděl naproti němu. Byl to malý, vyzáblý mužík, který se málokdy usmál, ale své povinnosti plnil obdivuhodně. Morgan se spoléhal na jeho moudré rady už od otcovy smrti.

„Vstupte,“ zvolal Morgan.

Dveře se otevřely a dovnitř vešel majordom Smithson. Jeho dominantní výška způsobila, že se pracovna zdála být hned menší. Smithson dobře věděl, že nemá svého zaměstnavatele rušit během obchodního jednání, takže důvod jeho vyrušení musel být opravdu vážný.

„Co se děje, Smithsone?“ zeptal se.

„Promiňte mi to vyrušení, pane, ale vaše matka požádala, abych vás pozval do salonu. Přijel lord Jasper s manželkou.“

Morganovi chvíli trvalo, než tu zprávu v mysli zpracoval. Jasper? Je tady? Teď? Jeho bratr Oakley Grange nesnášel. Vesnice Cawley nabízela pouze malou společnost, kterou Jasper shledával smutně nedostatečnou. Dával přednost ruchu velkoměsta během společenské sezony a po zbytek roku Brightonu s mnoha domácími slavnostmi mezi sezonami. V posledních pěti letech zajel Jasper do Oakley Grange jenom dvakrát. Jednou, aby tu hostil loveckou společnost, a podruhé na otcův pohřeb. Morganovi to nevadilo. Jasperova společnost měla často rušivý vliv na Morganův život, a zatímco trénoval svou trpělivost, pokud byl s Jasperem v Londýně, sám raději žil v Oakley.

„Nezmínil se bratr o tom, jak dlouho se tu hodlá zdržet?“ Morgan se znovu podíval na pana Deckera. Věděl, že se od něj očekává, že bude pro bratra vymýšlet zábavu, večeřet s rodinou a utrácet cenné hodiny společenskými povinnostmi. Přitom neměl čas ani chuť zabývat se takovými věcmi.

„Ne, můj pane,“ odvětil majordom, „ale přivezli s sebou několik velkých kufrů.“

Jinými slovy, jsou připraveni na delší pobyt. Sakra.

Morgan vstal a přešel k oknu vyhlížejícímu na západní stranu pozemků. V příštích měsících bylo třeba udělat spoustu práce a bylo na to tak málo času. Jeho rodina používala stejný otevřený polní systém celá léta. Nedlouho potom, co se Morgan stal markýzem z Brigstonu, se rozhodl, že je načase spojit pruhy polí do větších, organizovaných ploch a každou ohraničit mezí s hlohovými keři a jinými křovinami. Mnohé další statky už svá pole a louky takto scelily a výsledky byly obdivuhodné. Pomáhalo to při střídání plodin a při vytváření ohraničených pastvin pro dobytek – což byla další investice, které se Morgan chtěl věnovat v blízké budoucnosti.

Jeho plány si, bohužel, vyžádaly značné kapitálové i časové investice. To druhé se nelíbilo hlavně jeho matce. Zrovna včera ho obvinila z toho, že se příliš ponořil do své nové role majitele půdy a zapomíná na ostatní, stejně důležité povinnosti. Měl by si hlavně najít manželku a usadit se. Ale Morgan se zrovna teď nehodlal zdržovat námluvami ani sňatkem. Jeho hlavním zájmem nyní byla renovace a převedení hospodářství do 19. století se vší myslitelnou rychlostí.

Když však teď přijel Jasper…, začaly se rozplývat Morganovy naděje na to, že vše zvládne do dalšího zasedání parlamentu.

„Neumím si představit, že by to bylo na dlouho,“ dodal Smithson, jenž si nejspíš všiml frustrace ve tváři svého pána. „Váš bratr nerad zůstává na venkově delší dobu.“

„Pokud si sem nepozval partičku svých kamarádů na nějakou domácí slavnost,“ zamumlal Morgan a modlil se, aby tomu tak nebylo. Odvrátil se od okna a pohlédl na účty. Přál si, aby mohl bratra ignorovat a vrátit se k práci.

To by mu však matka nikdy neodpustila.

Morgan vzdychl. „Pane Deckere, zdá se, že budeme muset naši práci odložit na později. Prosím, omluvte mě.“

„Samozřejmě, můj pane.“

Morgan vyšel na chodbu a šel za hlasy ozývajícími se ze salonu. Bratr tam vyprávěl nějakou příhodu, nejspíš z cesty do Oakley. Jasper měl vždycky v zásobě nějaký příběh.

Zastavil se před pokojem a čekal, až bratr skončí.

„Silnici zatarasilo stádo krav, takže jsme nemohli pokračovat dál. Náš kočí ječel a mával rukama, ale na krávy to nijak neúčinkovalo. Ta tvrdohlavá zvířata se nechtěla pohnout. Zatímco já jsem vyhlížel nějaké pěkné místo pod stromem, kde bychom to mohli s Abigail alespoň trochu pohodlně přečkat, měla jiné plány. Našla si dlouhý klacek a začala je mlátit po zadku a vykládala jim, že se mají odtud pohnout.“

Jasper se rozchechtal. „Netušil jsem, že jsem se oženil s tak ráznou ženou, ale představte si, že ta zvířata se nakonec začala opravdu hýbat. Dokonce ani náš kočí nedokázal skrýt údiv. A já jsem v životě nebyl tak překvapený.“

„Propána,“ zvolala matka a vypadala víc šokovaná než překvapená.

Morgan skryl úsměv a vstoupil dovnitř, kde okamžitě dal najevo svou přítomnost.

„Tady jsi, Morgane.“ Matka se na něj vděčně podívala. „Jen se podívej, kdo přijel. Není to nádhera?“

„Ano.“ Kývl nově příchozím na pozdrav. Jasper vypadal jako obvykle dobře ustrojený, ale jeho manželka měla čepec lehce nakřivo, z účesu se jí uvolnilo několik pramenů a lem modré sukně měla postříkaný blátivými skvrnami. Bylo zjevné, že krávy našly způsob, jak se jí alespoň trochu pomstít.

„Vítejte, Jaspere a… lady Abigail.“ Morgan si nebyl jistý, jestli si na to jméno zvykne.

„Prosím, říkejte mi Abby,“ navrhla. „Jsme teď jako bratr a sestra. Raději bych netrvala na zbytečných formalitách.“

Jasper vzal její ruku vlastnicky do své dlaně a zašklebil se. „Chtěla po mně totéž, ale já jsem odmítl. Ona je každým coulem dáma a já jí nemohu říkat jinak.“

„Dáma, která tluče klackem krávy?“ zeptala se Abigail posmutněle. „Nikdy jsem o ničem takovém neslyšela.“

Morgan se zasmál, ale rychle to překryl zakašláním. Neznal ještě dobře svou švagrovou, ale líbilo se mu, že nebere sebe ani svůj nový titul příliš vážně.

Jasper jí vtiskl polibek na prsty. „Pouze dáma by to brala tak jako ty, má drahá. Považuju to za velice typické pro tebe.“

„To přeháníš.“ Na tváře jí vystoupala červeň a znepokojeně se zavrtěla. „Přiměla mě k tomu netrpělivost, nikoli nějaká nadřazenost. Netoužila jsem sedět v trávě a čekat, až se ten dobytek pohne.“

Morgan by to cítil stejně. Trávit čas ve stínu stromu mohlo znít romanticky, ale země byla tvrdá a nerovná, tráva pichlavá a hmyz obtížný. Avšak místo aby rozháněl krávy klackem, Morgan by nejspíš vypřáhl koně, půjčil si bič od kočího a rozháněl dobytek ze sedla vyššího zvířete.

„Nebála jste se, že vás podupou?“ zeptala se lady Brigstonová.

Abby zavrtěla hlavou. „Můj otec choval dobytek a já jsem byla na krávy zvyklá. Náš správce mě občas bral s sebou, když potřeboval něco zařídit na pastvinách. Byla to velká legrace.“

Matka měla na konci jejího vyprávění oči jako podšálky. „Váš otec vám dovolil honit s někým krávy?“

Abby se začervenala a vypadala, že lituje toho, že promluvila tak otevřeně. „Tedy… ne. Ne přesně. Většinu času bývá pryč za obchodem a… domnívám se, že o čem neví, kvůli tomu mi nemůže vyčinit.“

Jasper se zasmál, zatímco jeho matka se snažila skrýt svůj údiv za roztržitým úsměvem. Vždycky si velice zakládala na dodržování pravidel a konvencí. Kdyby měla dceru, rozhodně by jí nedovolila, aby trávila odpoledne hlídáním dobytka.

Abby si hrála s koženými rukavičkami, které nyní měla položené v klíně. Protože se zdálo, že Jasperovi její rozpaky nevadí, Morgan se pokusil změnit téma.

„Moc rád bych si jednoho dne promluvil s tvým otcem, Abby. Uvažuju o tom, že bych si také pořídil nějaký dobytek a rád bych slyšel jeho názor. Byla to pro něj úspěšná investice, nevíš?“

Trochu se rozzářila. „Myslím si, že ano. Zřídkakdy se mnou o těch věcech mluvil, ale musel to považovat za výnosné, protože jsme vždycky měli krávy. Jestli chcete, mohu mu kvůli tomu napsat, lorde Brigstone.“

„Jestli ti mám říkat Abby, musíš ty mně říkat Brigstone. Ani já netoužím po nějakých formalitách. A ano, budu rád, když o tom otci napíšeš.“

Jasper se opřel o opěradlo pohovky a natáhl paže, jako by se nudil.

„Když sepíšeš otázky, na které chceš znát odpověď,“ nabídla mu Abby, „pošlu mu je v mém dopisu.“

„Děkuju. Pověz mi, chovali jste také býky?“

Přikývla a z čepce se jí uvolnilo dalších pár pramenů. Rychle si je zastrčila za ucho a zatvářila se provinile. „Bohužel ano. Krávy jsou pokojná zvířata, ale s býky je to jiné. Kdysi mě jako děvče jeden napadl a musela jsem se protáhnout pod ohradou, abych se dostala od té hrozné bestie. Pořád ještě vidím, jak krutý výraz měly jeho černé oči.“

Její slova musela znovu přitáhnout Jasperovu pozornost, protože se znovu vložil do hovoru. „Jsem si jistý, že můj bratr by nikdy neinvestoval do takových zvířat, má lásko, alespoň dokud jsi tady na Oakley ty.“

To znělo poněkud přehnaně, dokonce i na Jaspera. Morgan se jen stěží udržel, aby nezvedl oči v sloup. „Nemám v plánu okamžitě nakoupit dobytek, ale až to udělám, obávám se, že býk bude nevyhnutelným zlem. Bez nich nelze hovězí dobytek chovat.“

„Morgane, jak můžeš mluvit o takových věcech, když jsou přítomné dámy?“ kárala ho matka. Morgan by se kál, kdyby neviděl, že Abby sklonila hlavu, aby skryla úsměv. Dobrá. Teď už nebyla jediná, kdo tu vyvolal šok a úděs.

„Promiňte mi, matko a Abby,“ omluvil se.

„A co já?“ škádlil ho Jasper. „O mou slušnost se nestaráš?“

„Nemůžu říct, že ano,“ odtušil Morgan.

Jasper si smetl nějaké smítko z kalhot a smutně zavrtěl hlavou na svou manželku. „Teď vidíš, jaké trápení jsem tu zažíval? Morgan byl vždycky necitlivý bratr. Kdybych nebyl požehnán tak andělskou matkou, stal by se ze mě pořádný hříšník.“

Morgan souhlasně přikývl. „Bez matčina vlivu bys nejspíš byl ve vězení za krádež Carthrightova koně a za snahu přesvědčit Dannyho Jonese, že dubová míza je med.“

Jasper se samolibě usmál, bezpochyby byl pyšný na svá dobrodružství. „Toho koně jsem si jenom půjčil a Danny si to zasloužil, protože mi zničil hrad, který jsem si postavil na pláži.“

„Myslíš ten hrad, který jsem postavil s otcem,“ podotkl suše Morgan. „Ach, počkej, nepřitáhl sis tam náhodou prkno, aby ses na něj mohl posadit a pozorovat, jak pracujeme?“

Jasper kývl hlavou na svou ženu. „Můj bratr má hroznou paměť.“

„A ty máš o sobě přehnané mínění,“ poznamenal Morgan.

„Proboha,“ vložila se do toho matka. „Chcete, aby si Abby myslela, že jste oba darebáci?“ Snažila se maskovat pobavení pod vyčítavým pohledem, ale nedařilo se jí to. Bylo zjevné, že se z té přátelské přestřelky raduje, nejspíš proto, že se to nyní stávalo tak zřídka. Ačkoli si bratři kdysi byli hodně blízcí, s plynoucími lety se navzájem sobě vzdálili. Morgan se stal zodpovědnějším, zatímco Jasper jen tak lelkoval kolem a nedbal na přání nikoho jiného.

Proto už bratři spolu tak nevycházeli.

„Abby, kdo se o tebe staral, když byl otec pryč?“ zeptala se matka, jež se bezpochyby snažila vrátit svou snachu znovu do hovoru.

„Prateta Josephine. Byla už starší a… často dřímala.“

Morgan stiskl rty k sobě, aby se nezačal usmívat. Abby dokázala být velice zábavná. Moc lidí by si netrouflo přiznat něco takového ovdovělé markýze, ale Abby nijak svého otce ani své vychování neomlouvala. To musel Morgan uznat. Možná se toho v jeho švagrové skrývalo víc, než bylo vidět. Možná to bratr také viděl a jeho sňatek nebyl tak impulzivní, jak se zdálo.

„Váš otec nezaměstnával vychovatelku?“ ptala se dál matka.

„Prateta Josephine k nám přišla jako má vychovatelka. Ze začátku byla schopná a učila mě dobře, ale když mi bylo čtrnáct, měla mrtvici a už nikdy nebyla stejná. Často se pak vytratila a paměť už jí tolik nesloužila. Čím dál víc dřímala a méně učila, a když si otec konečně uvědomil plný důsledek její nemoci, já už jsem byla zvyklá na svou nezávislost a prosila jsem ho, aby už mi jinou vychovatelku nesháněl. Zdráhavě nakonec souhlasil, když jsem ho ujistila, že budu studovat sama – což jsem dělala, ale také jsem si trochu víc užívala života.“

Nervózně pohlédla na svou tchyni. „Doufám, že to pro vás není přílišný šok, lady Brigstonová.“

„Vůbec ne,“ opáčila matka tiše.

Jasper si musel konečně všimnout, že se jeho manželka necítí příjemně, a natáhl k ní ruku. „Omluvte nás, ale lady Abigail i já bychom si před večeří rádi trochu odpočinuli. Byla to dlouhá cesta.“

„Samozřejmě,“ přisvědčila matka. „Zazvoním na paní Willowsovou, aby vám ukázala vaše pokoje.“

Abby se rychle uklonila. „Děkuji vám, lady Brigstonová, za vaši laskavost. A vám taky, lorde… ehm, Brigstone.“

Morgan se opíral loktem o římsu krbu, dokud je hospodyně neodvedla ze salonu. Vrátil by se do pracovny, kdyby nebylo úzkostlivého výrazu na matčině tváři. Sedla si na židli blízko něj a kousala si spodní ret.

Účty mohly ještě chvíli počkat. „Co tě trápí, máti?“

Sepjala ruce a svraštila obočí. „Jenom si dělám starosti, jestli je Abby připravená na život manželky. Jasper bude očekávat, že bude hostit jeho lovecká setkání, večírky, pikniky a plesy. Znáš ho. Je to společenský člověk. Ví, jak vést dům a sloužící? Umí napsat pozvánky nebo naplánovat menu? Ví něco o financích či o tom, jak správně najmout a vycvičit sloužící? Tuší, jaké charitativní jednání a příspěvky se od ní očekávají? Proboha, chodí vůbec v neděli do kostela? Jakou ženu si to můj syn vzal? Člověk přece nemůže sešlehat bičem neposlušného sluhu, jako to může provést s krávou.“

„Určitě to ví, máti,“ chlácholil ji Morgan, ale zdálo se, že ho matka vůbec neposlouchá.

„Jak mohl její otec dovolit, aby byla takto vychovávána, a jak mohl přenechat tak důležitou zodpovědnost jako uvedení do společnosti její čerstvě provdané přítelkyni, místo aby na to dohlížel sám? Nenamáhal se dokonce ani přijet na ples na počest novomanželů.“

Matka byla každým okamžikem rozčilenější a rozčilenější, a tak si Morgan sedl naproti ní a vzal její ruce do svých. „Je na kontinentu a nezapomeň, že je vdovec. Muž toho nemůže moc udělat, pokud nemá po boku manželku.“

„Já vím, ale to ho neomlouvá, že ji tolik zanedbával. Přinejmenším mohl zaměstnat pořádnou vychovatelku, držet ji dál od dobytka a vysvětlit jí pošetilost útěku do Gretna Greenu.“

Morgan nemohl oponovat těmto námitkám, ale nemohl s nimi ani souhlasit, zvlášť když by to ještě zvýšilo matčinu úzkost. „Abby nebyla požehnána matkou, jako jsi ty, ale co jsem zatím viděl, zvládá vše dobře a zdá se, že ví, co se od ní očekává na veřejnosti, a mluví inteligentně. Možná to neumí s domácností tak jako ty, ale je teď tvojí snachou, a tedy skoro jako dcera. Nikdo jiný není lépe nadán zkušenostmi, aby ji ohledně toho instruoval.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Nevěsta jeho bratra.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.