Mystický Egypt

Vyšlo také v tištěné verzi

Vyrobeno pro společnost Palmknihy - eReading

Olga Krumlovská

Mystický Egypt – e-kniha

Copyright © Fortuna Libri, 2020

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Text © Olga Krumlovská, 2019

Ilustrace © Natalie Krumlovská, 2019

Cover design © Žofie Vránová, 2020

Ilustrace na obálce, předsádkách a na stranách 3, 11 a 47

© shutterstock/ Krystishka/ matrioshka/ Eroshka/ artform, 2020

Vydalo nakladatelství Fortuna Libri Publishing

www.fortunalibri.cz

Odpovědná redaktorka Nicole Škorpilová

První vydání

Tato kniha je fiktivní dílo. Jména, postavy, zaměstnání, organizace, místa a události, které vysloveně nespadají do veřejné domény, jsou buď výtvor autorčiny představivosti, nebo byly použity fiktivně. Jakákoliv podoba s žijícími či mrtvými osobami, událostmi a lokalitami je čistě náhodná.

Všechna práva vyhrazena

Žádná část této publikace nesmí být rozmnožována, ukládána v jakémkoliv vyhledávacím systému nebo přenášena v jakékoliv formě ani elektronickými, mechanickými, kopírovacími, nahrávacími a jinými prostředky bez předchozího souhlasu vydavatelů.

ISBN 978-80-754-6265-7 tištěná kniha

ISBN 978-80-754-6305-0 ePub

ISBN 978-80-754-6306-7 MOBI

ISBN 978-80-754-6307-4 PDF

Úvod - KNĚŽÍ Z ATLANTIDY

Zachránili se, když se bájná země propadla do moře. Tito nesmírně vzdělaní lidé se uchýlili do Egypta a přinesli s sebou vědomosti nejvyspělejší země té doby. Za svou slávu a obdiv, se kterými vzhlížíme k dávné egyptské civilizaci, vděčí říše faraonů právě jim – kněžím ze Sais. I když se tito kněží zasloužili o rozkvět Egypta, mnohá tajemství si velmi pečlivě chránili, předávali si je z pokolení na pokolení a byli vázáni mlčenlivostí. Poznatky o Atlantidě by si nejspíš odnesli do hrobu, kdyby nebylo slavného řeckého myslitele Solóna a jeho příbuzného, ještě slavnějšího Platóna, který vše zaznamenal.

Solónovi se podařilo během svého pobytu v Egyptě vyprovokovat k vyprávění jednoho ze starých kněží Sonchise ze Sais. Šel na to lstí. Vyprávěl s velkým zanícením o svém Řecku, o jeho úžasné historii, vychvaloval svou zemi tak, až starý kněz nevydržel a začal povídat o zemi mnohem slavnější, mocnější a vyspělejší. Kněží pak dokonce ukázali Solónovi psané dokumenty, týkající se Atlantidy. Podle nich byla tato země 9 tisíc let před setkáním Solóna se Sonchisem obávanou velkou říší, která ohrožovala svými výboji celé Středomoří. Nejenže čile obchodovala se středomořskými přístavy, ale pokoušela se i jednotlivé země podmanit. Nejspíš by se jí to podařilo, kdyby ji neodrazili Athéňané. Podle Platóna sídlila Atlantida za Herakleovými sloupy, což je dnešní Gibraltar, a byla velká jako Libye společně s Malou Asií. Kam jinam by se vešel tak obrovský ostrov než do Atlantiku? A nemohl být ani příliš vzdálený. Jak daleko by dopluli ti, kdo zkázu přežili, bez jídla a pití, když zachraňovali holé životy?

Teorií o bájné Atlantidě existuje mnoho, některé z nich jsou šílené, zejména ta o Atlantidě na Antarktidě. Nejvíce Atlanťanů se zachránilo v dnešním jižním Španělsku. Archeologové objevili v národním parku Doñana město přesně podle Platónova popisu, jak vypadalo hlavní město Atlantidy. Nebyla to ale pravá Atlantida, město si postavili zřejmě Atlanťané, kteří přežili, jako náhradu. Asi tak, jako si stavěli přistěhovalci v Americe svá evropská městečka a před název přidali New. Také atlantští kněží přišli do Egypta ze směru západní Sahary, a tak lze logicky vyloučit sever, východ a jih od Egypta jako směr, kde se mohla Atlantida nacházet. K tomu postačí selský rozum. Představte si, milý čtenáři, že se vám propadne země pod nohama do moře a vy si zachráníte holý život na nějaké bárce. Kam poplujete? Kde vylezete z vody po takovém šoku? Jistě na nejbližší pevninu! A tam budete bít hlavou o zem a děkovat bohům, že jste přežili. Nebo si řeknete: „Tak tady já nevylezu, nene! Popluju dál, abych zmátl za tisíce let historiky…?“ Vědcům někdy chybí obyčejný selský rozum a krapet znalostí z psychologie.

Podle mé teorie (taky jsem si nějakou udělala), jsou pozůstatky Atlantidy Kanárské a Azorské ostrovy. Na dně poblíž Azorských ostrovů byl v době velmi nedávné objeven a vyfotografován ve velké hloubce objekt, který svými rozměry a situováním podle světových stran odpovídá potopené pyramidě. Nabízí se otázka – je pyramida na dně moře starší než ty egyptské? Naučili Egypťany stavět pyramidy kněží z Atlantidy? Vzdálenost mezi Kanárskými a Azorskými ostrovy je menší než rozloha, jakou měl legendární ostrov mít. Mohly by to tedy klidně být vrcholky hor, které se z Atlantidy uchovaly. Tím by se vysvětlila záhada, proč původní obyvatelé Kanárských ostrovů Guančové byli vysocí modroocí blondýni, kteří žili horským životem a o námořnictví nic nevěděli. Odpovídali přesně popisu Platóna, jak Atlanťané vypadali. Někdo by možná namítl, že by to mohli být potomci Vikingů! Jenže ti byli skvělí mořeplavci, zatímco domorodci z Kanárských ostrovů se plavit vůbec neuměli. Byli to horalé, žili v jeskyních a pásli své kozy. A další věc, která nahrává Kanárským ostrovům, je, že podnebí na Atlantidě bylo stabilní a úroda dvakrát do roka. Nemohu si tedy odpustit ironickou poznámku, která se týká teorie, že Atlantida byla Antarktida. Pravda – počasí na Antarktidě je skutečně stabilní – ale úroda dvakrát do roka? Leda by se sklízely rampouchy… A také rostliny a plodiny, které Platón uvádí, naznačují, že ze všech nejrůznějších míst, kde všude mohla Atlantida být, jsou nejpravděpodobnější právě tyto ostrovy.

Zachránili se snad lidé vysoko v horách, které zůstaly trčet z oceánu jako ostrůvky? A žili tam izolovaní celá tisíciletí, protože se báli moře? „Bůh nás tady zapomněl,“ řekli kdysi původní obyvatelé Kanárských ostrovů Španělům, kteří ostrovy obsadili. Písmo Guančů nikdy nikdo nerozluštil, nepodobá se žádnému známému. Může to být snad písmo atlanťanské? A co Azorské ostrovy? Ty byly pusté a prázdné, když je Portugalci objevili. Jenže i tam archeologové nalezli důkazy o dávných civilizacích a dokonce jakési prastaré koleje v kameni, které vedly k moři. A tak podobně se poslední dobou objevují další a další zajímavé poznatky a nálezy, které ukazují na obrovský ostrov, který v těchto místech Atlantiku mohl být. Padla například i teorie, že si lodě starověku netroufaly za Herakleovy sloupy na oceán. Na mořském dně za Gibraltarem se našly prastaré kamenné kotvy z období opravdu dávných věků – možná až z dob Atlantidy. Ale ať už byla tato legendární říše kdekoliv, jedno je jisté – jedinečné poznatky této vzdělané a vyspělé civilizace s její zkázou neuhasly, navázala na ně civilizace egyptská, která se stala stejně úžasnou, mocnou a na svou dobu vyspělou.

NEJMOCNĚJŠÍ EGYPTŠTÍ BOHOVÉ

V žádné mytologii nenajdeme tak složitý systém bohů a démonů jako ve starém Egyptě. Propletenec legend a bájí je natolik zamotaný, že i samotní odborníci na tuto problematiku mají občas co dělat, aby se orientovali. Ne vždy se jim to však daří. A není divu. Mohou za to egyptští kněží, kteří si rádi pohrávali s osudy posvátných postav, jak se jim to právě hodilo. Uctívaní bohové se měnili i podle vůle panovníka, který právě zasedl na trůn, lišili se od generace ke generaci a dokonce i od vesnice k vesnici. Někteří z bohů časem zanikli, aby byli opět vzkříšeni a posléze opět zapomenuti, jiní zase s malými úpravami přežili tisíciletí. Jaký byl základ mytologie?

Devatero bohů

Devatero bylo významným společenstvím egyptských bohů. Představovalo skupinu devíti nejvýznamnějších bohů, znamenalo však také obecné společenství všech bohů. Devatero bohů postupně stvořilo celý svět. Ve starověkém Egyptě označovala číslice 3 plurál. Číslice 9, tedy 3 x 3, znamenala velké množství nebo všechno (tj. všichni bohové). Hlavním devaterem bohů bylo Velké devatero bohů z Iumu (řecky Héliopolis). Nejprve byl prabůh Atum. Atum byl někdy ztotožněn s bohem Re (Re-Atum, Atum-Ra). Po jeho samooplození vznikla první dvojice – bůh vzduchu Šu a bohyně Tefnut. Z jejich spojení povstala další dvojice Geb (země) a Nut (nebeská klenba). Potomky Geb a Nut jsou Usir (Osiris), Sutech (Seth), Eset (Isis) a Nebthet (Nephtys). K devateru
byl přiřazen Hor (Haruer), syn Usirúv a Esetin. V Textech pyramid lze nalézt Velké devatero, Malé devatero, Obojí devatero či Sedm devater. Devatero se stalo hlavním společenstvím bohů, složení skupiny se ale měnilo. Různé varianty složení Devatera existovaly v místních náboženských kultech. Hlavní bůh daného místa stál většinou v čele, místo boha Re. Dokonce se měnil i počet bohů v Devateru. Symbolicky devatero obsáhlo všechny bohy uctívané ve starověkém Egyptě. Důležité postavení měla Trojice bohů. Trojice znamenala rodinu. Nejznámější trojici tvořil otec – Usir, matka – Eset a syn – Hor.

Toto jsou jen někteří z nejuznávanějších bohů starého Egypta…

AKER

Bůh země Aker byl zosobněním východního a západního horizontu, které znázorňovaly vchod a východ z podsvětí. Bohyně Aker byla znázorněna dvěma lvy sedícími k sobě zády nebo pruhem země se lví nebo lidskou hlavou na každém konci, jednou otočenou k východu a druhou k západu.

AMENTET

Byla staroegyptskou bohyní západu. Byla zobrazována jako žena v bílých šatech a na hlavě měla sedícího sokola. Ač nebyla nikdy oficiálně uctívána, zmínky o ní se objevují v mnoha chvalozpěvech i v pasážích Egyptské knihy mrtvých. Byla bohyní zemí na západ od Egypta, reprezentovala též nekropole západně od Nilu. Byla družkou boha Aqena, který byl průvodcem Rea na jeho každodenní plavbě podsvětím a ochráncem jeho noční lodi Mesektet.

AMON

V období Nové říše získal Amon nejvyšší postavení mezi bohy. Takového významu nabyl zejména díky úspěchu thébských vládců, kterým se po období rozvratu podařilo znovu sjednotit Egypt a celý jej ovládnout. Na Bílé kapli faraona Senusreta I. v Karnaku je popisován Amon jako „král bohů“. Významné postavení získal Amon také díky sloučení se starobylým slunečním bohem Reem, a tak vznikl nám známý bůh bohů Amon-Re. Jméno Amon znamená „Skrytý“, byl obvykle znázorňován v lidském těle s korunou s dvojicí vysokých per. Byl také představován jako beran s rohy směřujícími dovnitř, k hlavě. Jeho manželkou byla supí bohyně Mut a jejich potomkem byl měsíční bůh Chonsu.

AMUNET

Je v egyptské mytologii první bohyně. Je členkou Osmera a partnerkou boha Amona. Ve 12. dynastii byla zastíněna bohyní Mut, přesto byla uctívaná zvláště v okolí Vesetu (Théb) jako ochránkyně faraona.

ANAT

Bohyně války Anat chránila faraona v bitvě. Proto byla znázorňována s kopím, oštěpem a štítem. Anat nosila také vysokou korunu nahoře zdobenou pery. Pochází ze Syropalestiny – byla bohyní Kannanejců a Féničanů. Bohyně Anat byla sestrou nebo dokonce manželkou nejvyššího boha Féničanů Baala. Tato bohyně je důkazem toho, že Egypťané přejímali také některá božstva okolních národů.

ANUP

Anup byl starověký bůh balzamování a hřbitovů v době počátků Staré říše, než se stal bohem mrtvých Usir. Jemu náležely modlitby za přechod zesnulých do posmrtného života. I později pomáhal při rozsudcích smrti a doprovázel zesnulé k trůnu Usira – k rituálu vážení srdcí. Anup byl znázorňován jako šakal nebo muž se šakalí hlavou. Kněží, kteří připravovali těla k pohřbu, nosili šakalí masky představující tohoto boha.

ASTARTE

Tato bohyně se velmi podobá bohyni Anat. Je také spojována s válkou, především s koňmi a válečnými vozy, a proto k ní byly vznášeny prosby o ochranu panovníka ve válce. Do období 18. dynastie se o jejím kultu v Egyptě nevyskytuje žádná zmínka. Obvykle byla zobrazována jako nahá žena s korunou atef nebo s býčími rohy na hlavě, jak jede na koni. Byla považována za manželku Sutecha a dceru Rea nebo Ptaha.

AŠ

Aš je starověký egyptský bůh oáz a vinic západního Nilu. Byl uznáván zejména jako bůh kmenu Libu a Tinhu, kteří byli zvaní jako „lidé oázy“. Následně byl znám jako „Pán Libye“. V egyptské mytologii byl Aš přisuzován k Setovi, bohu pouští. První známá zmínka o Ašovi pochází z období 2. dynastie, kdy byl uctíván jako ochránce královského majetku (z důvodu spojení se Setem) a v Dolním Egyptě se stal ochráncem královské rodiny. Byl velmi uctíván až do 26. dynastie. Je zobrazován jako muž s hlavou některého pouštního tvora lva, supa, jestřába, hada nebo má hlavu neznámého zvířete, kterou mívá také Set.

ATUM

Atum byl samozplozeným bohem stvořitelem, který povstal z pravod chaosu Num, aby vytvořil prvotní pahorek země a dal vzniknout prvkům ve vesmíru. Jako hlava tzv. Enneady (Devatera bohů) měl titul „Pán hranic oblohy“. Jeho kultovním střediskem byla Héliopole. Atum byl často spojován s královskou mocí a věřilo se, že právě on vynáší mrtvé panovníky z pyramid ke hvězdám. Později začal být ochráncem všech zesnulých na jejich cestě k posmrtnému životu.

BABA

Egypťané věřili, že Baba zabíjí lidi a živí se jejich vnitřnostmi. Tento bůh byl spojován s agresivitou – zejména panovníků. To Baba je hnal ke krutosti. Věřilo se, že tento bůh ovládá hady, dokáže zastavit jejich útok, ovládá temnotu a rozbouřené vody. Byl znázorňován jako pavián.

BASTET

Bohyně Bastet byla ztělesnění rafinované ženskosti. Tak jako u každé ženy či kočky, v jejíž podobě bývala zobrazována, i u Bastet se za jejím klidem skrýval netušený temperament, který ji mohl změnit v obávané stvoření. Původně se jednalo jen o místní božstvo – bohyně Bastet chránila město Tell el-Basta ležící v severovýchodní deltě. Díky prohlubování vztahů mezi jednotlivými oblastmi země se Bastet stávala známější. První svatyně bohyně Bastet vznikla v Tell el-Bastě v období Staré říše za vlády Pepiho I. Velkého významu se těšila zejména za vlády 22. dynastie, která pocházela z tohoto města a zvolila si ho jako své rezidenční město.

BEHDETEJ

Je staroegyptský bůh a současně ochranný symbol užívaný od nepaměti panovníkem. Tento bůh byl znázorňován nejprve v podobě sokola, později jako okřídlená sluneční koule. V době Staré říše byl nazýván Behdet, což je odvozeno od egyptského slova behedu – trůn. Měl tedy úzký vztah k trůnnímu místu panovníka, byl zobrazován nad hlavou krále jako symbol jeho moci a nedotknutelnosti, v pozdějších dobách se objevuje symbol tohoto boha nad vstupem do posvátných míst. Od Střední říše se jméno mění na Behdetej.

BES

Byl to takový lidový bůžek – trpaslík se lvími rysy. V období Staré říše o něm není žádná zmínka a ani za Střední říše ještě nebyl příliš známý. Jeho ochranné síly se lid začal dovolávat až v období Nové říše a postupně se stal Bes plnohodnotným bohem a začaly se mu stavět svatyně. Od vlády 6. dynastie se na stěnách některých hrobů objevují roztančené postavičky, které jsou tomuto bohovi podobné. V období Nové říše byl oblíben zejména řemeslníky v Dér el-Medíně.

DUAMUTEF

Je to pohřební bůh, jeden ze čtyř synů Horových. Je bohem spojovaným s jednou ze světových stran – východem, s východním větrem a také s ochranou těla zemřelého – jeho žaludku, vyjímaného při balzamovacích obřadech a ukládaného do kanopy s uzávěrem v podobě hlavy Duamutefa. Zobrazován byl zpravidla jako pes nebo šakal, někdy měl i zcela lidskou podobu.

ESET

Stejně jako Hathor byla i Eset bohyní matkou, byla to matka Hora. Eset kojící Hora v podobě bronzových sošek z Pozdního a Řecko-římského období, připomíná křesťanské ikony matky s dítětem. Eset byla znázorňována s hlavou ozdobenou trůnem nebo slunečním kotoučem, rámovaným kravími rohy. Často byla také vyobrazována s velkými ochrannými křídly. Eset byla součástí Enneady v Héliopoli jako manželka Usira a matka Hora. Její nejznámější kultovní centrum leželo na ostrově Fílé – na jižní hranici Egypta blízko Asuánu. Eset byla úzce spojena s kouzelnictvím a magií. V mýtech se často mluví o její schopnosti léčit a přeměňovat se do jakékoliv podoby, kterou právě potřebuje. Eset měla dvě důležité úlohy – byla „Velkou bílou prasnicí z Héliopole“ a „Eset-krávou“, která způsobila zrození svatého býka Apise z Memfidy. Její uctívání se rozšířilo za hranice Egypta do Sýrie, Palestiny, Řecka i po celém Římském impériu. Byla uctívána až do příchodu křesťanství.

GEB

Jako božské zosobnění země byl Geb bohem úrody. Proto byl někdy zobrazován v zelené barvě s květinami vyrůstajícími z jeho těla, ale často byl také znázorňován ležící pod ohnutým tělem bohyně oblohy Nut. V mýtu O stvoření Héliopole byli Geb a Nut dětmi boha Šua a bohyně Tefnut. Byli to milenci, které jejich otec Šu (bůh vzduchu) násilím rozdělil. Geb byl také zobrazován v lidském těle, někdy se vztyčeným pyjem. Geb příležitostně nosil červenou korunu Dolního Egypta, ale častěji míval hlavu ozdobenou bílou husou. Jeho dcera Eset byla proto občas označována jako „Husí vejce“. I ona měla – stejně jako Šu – ke Gebovi záporný vztah. Zemětřesení považovali staří Egypťané za Gebův smích.

HAPI

Hapi byl staroegyptský bůh záplav a úrodnosti. Jeho každoroční záplavy na řece Nil přinášely do polí bahno, které bylo důležité pro bohatou úrodu. Jeho jméno znamená v překladu „plynoucí“, což odkazuje na řeku Nil, která se v předdynastické době mohla jmenovat Hapi. Někdy byl dokonce nazýván Pánem Nilu nebo Pán ryb a vodních ptáků. Hapi je zobrazován jako muž s dlouhými vlasy, falešným vousem, velkým břichem a prsy, které znázorňovaly plodnost Nilu. Jeho kůže měla modrou nebo zelenou barvu připomínající vodu. Ostatní součásti jeho zobrazení se měnily v závislosti na regionu. V Dolním Egyptě byl vyzdoben rostlinami papyru a doprovázen žábami, které se v regionu vyskytovaly a byly jeho symbolem. Zatímco v Horním Egyptě byl zpodobňován s rostlinou lotosu a krokodýly. Hapi byl často zobrazen,
jak nese jídlo či vylévá vodu z amfory. Mohl být vyobrazen také jako hroch. Při párování božstev se začal Hapi objevovat s manželkou jménem Meret, mnohem častěji však byla za jeho manželku považována ochranná bohyně země: v Horním Egyptě Nechbet a v Dolním Egyptě Vadžet. V pozdějších dobách mu byla za manželku přisouzena Naunet.

Nilské záplavy byly nazývané „Hapiho příchod“. Díky úrodnosti byl považovaný za pečujícího otce, rovněž byl brán jako „přítel Geba“, boha země. Věřilo se, že Hapi žije v jeskyni u pramene Nilu, který se nacházel blízko Asuánu. Kult Hapiho byl uctíván hlavně na ostrově Elefantina. Zdejší kněží prováděli rituály, aby zajistili každoroční úrodné záplavy. Během 19. dynastie byl Hapi často zobrazován jako pár postav, které drží stonek dvou rostlin, reprezentujících Dolní a Horní Egypt – papyrus a lotos. Tato symbolika je často zachycena na podstavcích sedících soch faraonů.

HATHOR

Bohyně matka Hathor, byla spojována s láskou, plodností, hudbou, tancem a také alkoholem. Někdy byla znázorňována ve tvaru krávy nebo jako žena s kravskými rohy. Pokud byla zobrazena v lidském těle, mohla mít hlavu zdobenou kravskými rohy, rámujícími sluneční kotouč, nebo se sokolem sedícím na náhrdelníku. Byla také bohyní oblohy – byla považována za obrovskou krávu rozkročenou nad nebesy, jejíž nohy vyznačují čtyři základní body. V různých podobách byla Hathor ctěna jako „Paní západu“, „Paní západního pohoří“, „Paní města Byblu“, „Paní tyrkysu“ a „Paní fajánsu“. „Západ“ nebo „západní pohoří“ odpovídá západu slunce a v analogii říši mrtvých. Byblos bylo přístavní město na libanonském pobřeží, které mělo velký význam pro egyptský obchod. Dováželo se sem především cedrové dřevo, protože v Egyptě nerostly stromy vhodné pro stavbu lodí a velkých budov.

Stejně jako Eset byla Hathor považována za matku sokolího boha Hora a také za matku krále, který byl ztotožňován s Horem. Její jméno znamená „Horův dům“. Nápisy v Horově chrámu v Edfu se zmiňují o svatbě Hathor s Horem. Hathor v podobě krávy bývá občas znázorněna při kojení krále, kterému se takový způsob výživy velmi líbí. Příkladem je socha faraona 18. dynastie Amenhotepa II. (1427–1400 př. n. l.) nalezená v Dér el-Bahrí. Hlavním kultovním centrem bohyně Hathor byla Dendera. Slavnosti na její počest byly poměrně zhýralé. Znakem jejího kultu bylo sistrum (chřestítko), kterým se při rituálech potřásalo. V Dendeře se zachoval chrám datovaný do Řecko-římského období, který je zasvěcen triádě Hathor, Hor a Ihej – Hathořin syn, chřestící sistrem na její počest.

HEH

Je to egyptský bůh prostoru a času. Patřil do skupiny Osmera. Představoval nekonečnost vzdušného prostoru a času, byl uctíván jako dárce nesmrtelnosti, později byl bohem větru. V této funkci byl spojován s bohem vzduchu Šuem. Za manželku měl bohyni Hauhet. Egypťané ho zobrazovali v lidské podobě s hlavou žáby, někdy jako paviána, který zdraví vycházející Slunce. Také nosil posvátný symbol života anch a v každé ruce palmový list.

HOR

Od počátku dynastického období (přibližně 3100 př. n. l.) byl faraon úzce spojen s Horem. Ten byl znázorňován jako sokol nebo muž se sokolí hlavou a jeho všudypřítomným symbolem bylo „Horovo oko“ (oko vedžat). V jedné verzi mýtu Soupeření Hora a Sutecha měl Hor vydloubnuté obě oči. V jiné verzi ztratil (a opět získal) pouze levé oko. V podobě bez obou očí byl Hor spojován s měsícem, zatímco v podobě s pravým okem byl spojován se sluncem. Protože v obou případech byl jeho zrak nakonec uzdraven, stalo se jeho oko symbolem léčení. Oko bylo používáno jako amulet symbolizující sílu a dokonalost, také představovalo dorůstání a ubývání měsíce.

Horovo jméno znamená „Ten, kdo je nahoře“ a vyplývá z jeho titulu boha oblohy a z toho, že Hor byl znázorňován jako sokol, který může létat velmi vysoko. Jako „Hor obzoru“ byl nazýván Harachtej a v tomto pojetí byl sloučen se slunečním božstvem Reem – Re-Harachtej. Od Pozdní doby (přibližně 747 př. n. l.) se objevuje ve formě dítěte Hor-pa-chered na stéle známé jako Horův cippus. Bývá znázorňován, jak ušlapává krokodýly, škrtí hady, škorpiony a jiná nebezpečná zvířata. Je zřejmé, že měl být vnímán jako dítě, protože byl zobrazován nahý, se zvláštním účesem známým jako „lokny dětství“. Horovi se údajně jako malému chlapci podařilo přežít různá nebezpečí. Rituál s použitím jeho podoby měl chránit děti před podobnými nástrahami nebo měl vyléčit hadí uštknutí či bodnutí škorpionem. Cippus se poléval vodou, tím se voda prosytila magickou silou a potom se rituálně popíjela nebo nanášela na rány. Hor byl uctíván jako součást božské triády v kultovním centru v Abydu. Většinou ale bývá Hor spojován s chrámem v Edfu (starověké Džebě), kde byl uctíván jako součást triády s manželkou Hathor a synem Harsomtumem. Hor byl také úzce spojen s Hierankopolí (Sokolí město) na jihu a městem Behdet v nilské deltě. Hor z Behdetu byl znázorňován jako okřídlený sluneční kotouč.

HEKET

Byla to staroegyptská bohyně porodu a plodnosti. Byla popisována jako žába nebo žena s žabí hlavou. Byla dobrotivou pomocnicí. Pro starověké Egypťany byla žába symbolem života a plodnosti, neboť se po každoročních záplavách na řece Nilu rodily miliony těchto obojživelníků a vylézaly z úrodných naplavenin, jež přinášely zemi život. Proto byla Heket zobrazována jako žába, žena s hlavou žáby nebo méně často jako žába usazená na konci falu, což výslovně poukazovalo na plodnost. Heket byla považována za dceru boha Rea. Jakožto bohyně Nilu byla někdy považována za manželku boha Sobeka. Po splynutí Osmera s Devaterem se z ní stala manželka boha vzduchu Šu, otce druhé generace bohů.

Egypťané připodobňovali těhotenství a porod k záplavám na Nilu, a jelikož Heket byla zejména bohyní záplav v jejich poslední fázi a klíčení zrna, začala být od Střední říše spojována i s poslední fází těhotenství a s porodem. V této funkci byla známa jako „Ta, která urychluje porod“. Porodní báby bývaly často označovány jako služebnice Heketiny a její kněžky. Ženy nosily během těhotenství amulety s bohyní v podobě žáby sedící na leknínu. Ve funkci bohyně porodu byla Heket považována za manželku boha Chnuma, který na hrnčířském kruhu tvořil těla nově narozených dětí. Věřilo se, že Heket vdechla život do těla právě narozeného Hora. Tak se na jejích amuletech začala objevovat věta: „Já jsem znovuzrození“. Tuto bohyni používali i první křesťané.

CHEPRER

Bůh Cheprer byl stvořitelem a bohem slunce. Byl znázorňován jako skarab – hovnivál – nebo muž s hlavou hovnivála. To, proč byl ke zpodobnění boha stvořitele a vycházejícího slunce zvolen právě hovnivál, vyplývá z činnosti tohoto brouka. Egypťané viděli, jak obaluje svá vajíčka v hnoji a válí z nich kuličku – ta představovala slunce. Egypťané pozorovali vylíhnuté broučky vylézající z kuličky hnoje a připomínalo jim to vznik života z prvotní hroudy země, a tak byli hovniválové považováni za schopné stvořit nový život. Od doby Střední říše se amulet ve tvaru skaraba nosil na náramcích a náhrdelnících. Skarab byl používán jako pohřební talisman, umisťoval se na srdce zemřelých a měl chránit před přiznáním hříchů během výslechu.

CHNUM

Chnum byl starobylým bohem, který byl znázorňován jako muž s hlavou berana nebo v podobě berana. Druh berana, používaný k jeho zobrazení, byl nejstarším druhem, který v Egyptě zdomácněl. Měl spirálovité rohy vyrůstající vodorovně z hlavy. Tento bůh s beraní hlavou byl znázorňován, jak pluje podsvětím na sluneční bárce. Chnum patřil mezi ochranná božstva hrnčířů a měl spojitost s úrodnou půdou a každoroční
nilskou záplavou. Hlavní kultovní středisko Chnuma leželo na ostrově Elefantine na jižní hranici Egypta. Jiný významný chrám zasvěcený Chnumovi se nacházel v Esně. V tomto chrámu byla jeho chotí lví bohyně Menhit a právě zde se také každoročně slavil Svátek hrnčířského kruhu.

CHONSU

Chonsu byl synem Amona a Mut a byl bohem Měsíce. Jeho jméno znamená „Ten, který cestuje“, což je pravděpodobně odvozeno z pohybu měsíce po obloze. V Pozdní době byl také bohem lékařství. Jeho hlavním kultovním střediskem byly Théby.

IMHOTEP

Jediný člověk, který byl po své smrti uctívaný nejprve jako polobůh a později dokonce jako bůh. Tento vynikající architekt a génius je autorem stupňovité pyramidy v Sakkáře, nejstarší monumentální stavby z kamenných kvádrů na světě. Tento velekněz a nejvyšší úředník faraona Džosera se stal Otcem medicíny, architektury, chemie, fyziky i filozofie. Tak mu přezdívali pro jeho neobyčejné schopnosti. Položil základy mnoha věd. Po své smrti byl Imhotep uctíván jako polobůh a nakonec, dva tisíce let po své smrti, v Ptolemaiovském období, jako bůh Asklépios – léčitel a patron písařů.

IMSET

Nazývaný také Imsety, Amset, Mesti nebo Mesta je pohřební bůh, jeden z tzv. Čtyř synů Horových. Je bohem spojovaným s jednou ze světových stran: jihem, s jižním větrem a také s ochranou těla zemřelého – jeho jater, vyjímaných při balzamovacích obřadech a ukládaných do kanopy s uzávěrem v podobě Imsetiho hlavy. Zobrazován byl vždy v lidské
podobě.

JAH

Nazývaný také Iah, Ah nebo Joh byl bohem měsíce. První zprávy o něm jsou až z období Střední říše. Není ale vyloučeno, že kult uctívání boha měsíce přivezli do Egypta imigranti z jiných národů (mohl být například obdobou mezopotámského boha Sína). Podle oběhu Měsíce se ve starém Egyptě řídil tamní kalendář. V době Nové říše význam tohoto boha stoupal. Byl často ztotožňován s bohem Thovtem a Horem. Umělci ho zobrazovali v lidské podobě jako muže s bederní rouškou kolem pasu a měsíčním diskem na hlavě nebo v podobě sokola či ibise.

KEMATEF

Tento staroegyptský bůh byl uctíván především v oblasti Vesetu (Théby). Reprezentoval praboha stvořitele, v podobě hada přebýval před stvořením světa v praoceánu Nun.

KUK

Kuk (někdy se uvádí Keku) a jeho ženský protějšek Kauket byli staroegyptští bohové. Tvořili jeden ze čtyř párů Osmera z Chemenu. Jeho členové reprezenovali svět, který předcházel zrození stvořitelského boha (Rea, případně Thovta nebo Amona). Kuk a Kauket, která je pouze Kukovou ženskou obdobou, vyjadřují kvalitu temnoty před zrozením slunečního
boha. Jaké byly zmíněné čtyři páry Osmera z Chemenu? Byli to Kuk a Kauket, Nun a Naunet, Heh a Hauhet, Tenemu a Tenemut.

MAAT

Maat je staroegyptský pojem představující univerzální řád světa. Ten byl od doby Staré říše reprezentovaný stejnojmennou bohyní. V období Staré říše se pojem maat užívá především ve významech „pravda“, „pořádek“, „spravedlnost“, „harmonie“ a „stabilita“ či prostě „správné jednání“. Symbolem pojmu maat bylo pštrosí pero. Bohyně Maat je zobrazována jako žena, jejíž ozdobou je vždy čelenka s pštrosím perem. Podobně jako Eset nebo Nebthet může mít okřídlenou podobu znázorňující ochranu.

MENHIT

Menhit nebo Menchit byla původně cizí bohyně, stala se ale družkou egyptského boha Anhura. Podle legendy přišla z Núbie s Anhurem. Její jméno odkazuje na její funkci bohyně války, značí „Ta, která zabíjí“. V Egyptě byly všechny symboly války spjaté s lvicí, zvířetem známým svojí agresivitou. Menhit nebyla výjimkou – objevovala se vyobrazená jako lvice. Věřilo se o ní, že podobně jako jiná božstva války, předcházela egyptské vojsko. Protože byla tato bohyně uctívaná hlavně v jižních oblastech Egypta, začala tu splývat s bohyní Sachmet.

MERSEGER

Ochranná bohyně thébského pohřebiště.

MERT

Bohyně chrámové hudby a zpěvu. Vítala faraona přicházejícího k obětnímu oltáři.

MIN

Bůh plodnosti Min byl znázorňován jako částečně mumifikovaný člověk. Jeho levá ruka držela vztyčený pyj, pravá ruka byla zvednutá. Typickou ozdobou hlavy byla dvojice vysokých per. Znaky jeho kultu byly locika a neidentifikovatelný předmět, snad zástrčka dveří nebo ozubený šíp, svítící blesk či pár zkamenělých mušlí. Bůh Min byl starobylým bohem a byl také považován za ochránce důlní oblasti ve Východní poušti. Jeho hlavními kultovními středisky byly Koptos a Achmím (řecky Panopolis, protože Řekové ztotožňovali svého boha Pana s Minem). Někdy byl popisován jako syn Esety, jindy byl jejím manželem a Hor byl jejich společným synem. Do doby Nové říše býval ztotožňován s thébským bohem Amonem.

MUT

Bohyně Mut byla pokládána za manželku Amona a matku Chonsua. Tato božská matka byla v Egyptě uctívána zejména v období Nové říše. Byla jí zasvěcována řada chrámů, z nichž nejslavnější se nachází v Karnaku. Mut nosila na hlavě korunu složenou z červené koruny Dolního Egypta a bílé koruny Horního Egypta, které byly vsazeny do sebe. Někdy nosívala čelenku v podobě supice, jejíž dvě křídla spadala po obou stranách obličeje, zatímco hlava ptáka se tyčila nad čelem bohyně. Mut byla uctívána v Ptahově chrámu v Memfidě a v jedné svatyni v Gíze. Známá je ale zejména díky svému chrámu v Karnaku, který sousedí s Amonovým velechrámem.

NEFERTEM

Nefertem byl spojován s lotosovým květem a znázorňován v mužské podobě s modrým lotosem na hlavě. K ozdobě jeho hlavy někdy také patřila dvojice per a dva vývažky. Mýtus O stvoření z Hermopole Magny uvádí, že slunce povstalo z prvního lotosového květu. Nefertem byl proto úzce spojen se slunečním bohem. Texty pyramid z období Staré říše mluví o Nefertemovi jako o „Lotosovém květu, který je před Reovým nosem“. Titul Ochránce obou zemí, čímž je myšlen Horní a Dolní Egypt, ukazuje na všeobecný význam tohoto boha. Nefertem byl uctíván v Memfidě jako syn Ptaha a lví bohyně Sachmet, proto byl někdy zobrazován se lví hlavou. Někdy byl také považován za syna kočičí bohyně Bastet nebo, aby byla situace ještě komplikovanější, za syna kobří bohyně Vadžet z Bútó.

NEIT

Neit byla starobylá bohyně, jejímž hlavním kultovním centrem bylo Sais v nilské deltě. Neit získala zvláštní význam v době vlády 26. dynastie (664–525 př. n. l.), protože Sais tehdy bylo domovem vládnoucí rodiny a hlavním městem celého Egypta. Jejím atributem byl štít se zkříženými šípy, který zdůrazňoval spojitost s válečnictvím. Tento symbol byl nalezen na předmětech z doby 1. dynastie (přibližně 3100–2890 př. n. l.). Neit byla zobrazována s červenou korunou Dolního Egypta. Tato bohyně tvořila triádu s manželem Sutechem a synem Sobkem, krokodýlím bohem. Jako bohyně matka dostala také přídomek „Velká kráva“ (stejně jako bohyně Nut a Hathor). Byla také považována za bohyni stvořitelku, tudíž se rovnala prvotním vodám chaosu,
Nun.

Společně s Esetou, Nebthetou a štíří bohyní Selket byla Neit i pohřebním božstvem. Všechny čtyři bohyně měly za úkol chránit jednoho ze čtyř Horových synů, který pečoval o vnitřní orgány zesnulých. Neit byla spojována především se šakalím bohem Duamutefem, ochráncem žaludku a horní části střevního traktu. Egypťané také věřili, že Neit vynalezla tkaní, proto byla patronkou lněných obvazů na
mumie.

NEBTHET

Díky spojení s Usirem byla Nebthet v pozdní mytologii považována za matku Anupa, boha balzamování s šakalí hlavou. Byla také sestrou Esety, Usira a Sutecha (někdy bývala také jeho manželkou). Zdá se, že Nebthet byla pomocnicí své známější sestry Eset. Nebthet bývala stejně jako Eset znázorňována v lidské podobě, ale mohla být zobrazena také jako jestřáb. Její jméno znamená „Paní paláce“ a její koruna se skládala z hieroglyfů pro tento přídomek (košík na hradbách velkého domu). Nebthet byla spojována s hlavou zesnulých nebo s celou rakví. Byla také jedním z ochranných nebeských božstev – chránila Horova syna Hapiho s hlavou paviána, který střežil plíce mrtvých.

NEPER

Bůh mrtvých, který v podsvětí zajišťoval mrtvým dostatek jídla. Byl také bohem zrna.

NUN

Bůh Nun byl božským zosobněním pravod chaosu, které předcházely stvoření. Byl popisován jako Nejstarší otec nebo Tvůrce lidstva. Egypťané věřili, že když bylo vše stvořeno, chaos dále existoval za okraji vesmíru a v podsvětí a byl místem vyděděnců a démonů. Obvodové zdi chrámů ze sušených cihel se někdy stavěly ve zvlněných vrstvách, zdi potom působily zvlněným dojmem. Cílem pravděpodobně bylo napodobit vody Nun, protože chrám byl symbolem vesmíru. Nun měl také podobu svatého jezera. Nun mohl být zobrazován jako pavián, také se žabí hlavou nebo v lidské podobě s vousem. V druhém případě držel nad hlavou sluneční bárku. Jeho manželkou byla bohyně s hadí hlavou

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Mystický Egypt.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.