PETER MAY

ČÍNSKÉ THRILLERY VII

SVATBA

DUCHŮ

BRNO 2020

The Ghost Marriage

© Peter May, 2010

Translation © Linda Kaprová, 2020

Czech edition © Host — vydavatelství, s. r. o., 2020 (elektronické vydání)

ISBN 978-80-275-0355-1 (PDF)

ISBN 978-80-275-0356-8 (ePub)

ISBN 978-80-275-0357-5 (MobiPocket)

PRVNÍ KAPITOLA

I

Ani nasládlá vůně kadidla nedokázala přebít puch hnijícího masa. A letní vedro také dvakrát nepomáhalo.

Mrtvoly ležely na dlouhém stole v zadní části místnosti. Kolem čekaly mísy čerstvého ovoce, misky rýže s vařenými vejci, knedlíčky a taštičkami, ještě horkými z pařníku. Po orosené láhvi vychlazeného bílého vína stékaly kapičky kondenzované vlhkosti.

Hosté se shlukli naproti, poblíž dveří a okna s výhledem na vnitřní dvůr. Venku v chu-tchungu si hrály děti a o bizarní svatbě, která se zde odehrávala, neměly ani ponětí.

Duchové zemřelého a jeho snoubenky stáli před provizorním oltářem. Papírové figuríny se posléze měly spálit společně s papírovými penězi, papírovým autem i nábytkem připravenými venku, aby manželům zajistily pohodlí v posmrtném životě. Kněz udeřil do gongu. Rudé roucho zavlálo a kněz navlékl papírovému ženichovi na levou ruku prsten. Feng Čchi ze zadních řad přihlížejících sledoval, jak matka mrtvého chlapce navléká prsten na nevěstin papírový prst, a se stísněným pocitem zabloudil pohledem zpět k odklopeným rakvím za ní. Tvář mrtvé dívky mu byla znepokojivě povědomá.

II

Školka na An-čen-si-li se nacházela nedaleko třetího městského okruhu, severně od náměstí Nebeského klidu a Zakázaného města. Margaret čekala na Li Jona. Hleděla z okna na postolympijský Peking, který se změnil k nepoznání, a přemítala, jak nesmírně rychle se spousta čtvrtí za těch deset let od doby, kdy sem poprvé přijela, transformovala ze středověkých v ultramoderní.

Otočila se za dětskými hlásky, které štěbetaly v euforii z nabyté svobody po dlouhém dni stráveném v zajetí vzdělávacího systému. Li Jon se jí chytil kolem nohou jako klíště a ona ho zvedla do náručí. Moc dlouho už ho takhle neunese. Roste jako bambus. Odhrnula mu z čela tmavé vlásky. Celý otec — nebýt modrých očí, neprozrazovaly chlapcovy jemné čínské rysy z Margaretiných plavovlasých keltských kořenů vůbec nic. Věděla však, že zdědil její temperamentní a břitkou povahu, a těšilo ji, když Li Jen frustrovaně lamentoval nad tím, že synovi nepředal víc ze svého mírného čínského fatalismu.

„Máš pro mě ten iPod, mami?“ Mluvil anglicky s jejím výrazným americkým přízvukem, ale také plynně čínsky. Jak Margaret, tak Li Jen komunikovali se synem svým rodným jazykem a také ho posílali do bilingvní školky. Ta z něho měla vychovat světoobčana, který překlene kulturní propast, jež tak často vede k nedorozumění a sporům mezi rodiči.

„To víš, že ano, broučku. Čeká na tebe doma.“

Spustil se na zem a vzal ji za ruku, celý netrpělivý, aby už vyrazili.

Brzy však musel svou dychtivost ještě na chvíli zkrotit, protože u východu je doběhla jakási žena v modrých montérkách. Zpod bílé plátěné čepice se jí na jedné straně uvolnilo několik pramenů mastných černých vlasů. Měla zarudlé mozolnaté ruce a z hrubých rysů plochého ošlehaného obličeje venkovanky hleděly ustarané tmavé oči. Margaret ji zahlédla už předtím, jak táhlými, lhostejnými pohyby vytírá mopem podlahu ve vstupní hale.

„Nezlobte se, že vás obtěžuji,“ oslovila ji žena podivně formálně a téměř poníženě se napůl uklonila. „Říkali mi, že jste manželkou velitele Li Jena.“

Margaret pocítila uspokojení, že může předvést své rostoucí znalosti čínštiny. „V tom případě vám musím s politováním sdělit, že se mýlili.“ Ženě se na tváři objevil výraz tak hlubokého zklamání, že Margaret své příkrosti okamžitě zalitovala a rychle dodala: „Američanka nemá dovoleno provdat se za čínského policistu ve výkonu služby.“ Přitáhla si chlapečka těsněji k sobě. „Ale Li Jon je náš syn.“

V ženiných očích se znovu zažehla naděje, jako když se plamínek svíčky dýchavičně zamihotá ve větru. Uchopila Margaret za paži a ta cítila, s jakým zoufalstvím ji její kostnaté prsty svírají. „V tom případě vás úpěnlivě prosím, paní, pomozte mi.“ Podívala se na Li Jona. „Jste matka. Já taky. Ale moje holčička zmizela.“

III

Dům, ve kterém Jen a Margaret sdíleli své životy, stál na východ od náměstí Nebeského klidu, jižně od Východní Čchang’anské třídy. V někdejším komplexu britského velvyslanectví nyní sídlila ministerstva státní a veřejné bezpečnosti. V tomto dvoupokojovém policejním bytě žil Li Jen dříve se svým strýcem. Po jeho smrti ho teď obýval spolu s Margaret a jejich synem, čímž zcela nestoudně porušoval předpisy. Pouze vysoká pozice velitele prvního pekingského oddělení pro odhalování závažných zločinů přiměla státní orgány, aby nad takovou nehorázností přimhouřily oko. Možná k tomu přispívala i Margaret, která si dodnes čas od času na Univerzitě veřejné bezpečnosti, kde přednášela soudní lékařství, brala volno a prováděla na žádost pekingské policie klíčové pitvy.

Li Jen zavřel dveře do dětského pokoje a chvíli naslouchal. Trvalo pěkných pár chvilek, než Li Jona čtením oblíbené pohádky na dobrou noc přesvědčil, aby odložil svůj nový iPod s animovanými filmy a uložil se ke spánku.

Margaret postavila na stůl v obývacím pokoji misky s rýží a talíř vepřového ve sladkokyselé omáčce. Usadili se, jedli a popíjeli lahvové pivo. Za oknem jejich bytu v prvním patře se na ulici Čeng-i snášela tma a listím akátů lemujících ulici šuměl vítr, který roztančoval světla pouličních lamp. Ani když otevřeli všechna okna, dusivého vlhkého vedra se nezbavili a čistá bílá košile se Li Jenovi už začínala lepit k tělu. Hřbetem ruky si otřel pot z čela a dlaní si přejel po nakrátko ostříhaných vlasech.

„V Pekingu žije sedmnáct milionů lidí,“ namítl. „Každý den jich zmizí tisíce. Hledají práci, nenajdou ji, a tak jdou o dům dál.“

„Je jí teprve sedmnáct, Jene.“ Margaret sama nevěděla, proč se uklízečky ze školky tak zastává. Snad se ta prosba matky matce dotkla čehosi v jejím nitru.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Svatba duchů.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.