Catherine Mannová

Jak odolat vášni?

Překlad: Tereza Plocková

Milá čtenářko,

viďte, že si umíme někdy zkomplikovat život? A ani k tomu nikoho dalšího nepotřebujeme. Podobně to zažívají i postavy mých knih. Kupříkladu hrdina příběhu Miliardář s duší rebela zmizí bez vysvětlení na rok s milionem dolarů. Sice má ty nejlepší úmysly, ale přesto se nelze jeho nejbližším divit, že se jim to nezamlouvá. V povídce Jak odolat vášni? si zase hrdinové vyčítají navzájem minulost a kvůli tomu málem zahodí přítomnost a možnou společnou budoucnost. Hrdinové romance Milenci navzdory všem musejí čelit nejen letitému nepřátelství mezi jejich rodinami, ale i svým vlastním pochybnostem a nejistotám.

Věřím, že si četbu příběhů, kde se nakonec všechny těžkosti vyřeší, krásně užijete.

Váš Harlequin

Název originálu:

The Twin Birthright

První vydání:

Harlequin Books, 2018

Překlad:

Tereza Plocková

Odpovědný redaktor:

Bohdana Hyťhová

© 2018 by Catherine Mann

© For the Czech Republic edition by HarperCollins Polska sp. z o.o., Warszawa 2020

Tato kniha je vydána na základě licence Harlequin Books S.A.

Všechna práva vyhrazena, včetně práva na reprodukci části díla v jakékoliv podobě.

Všechny postavy v této knize jsou fiktivní. Jakákoliv podobnost se skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je čistě náhodná.

Harlequin a Harlequin Desire jsou ochranné známky, jejichž vlastníkem je Harlequin Enterprises Limited a které byly použity na základě jeho licence.

HarperCollins Polska je ochranná známka, jejímž vlastníkem je HarperCollins Publishers, LLC. Název ani známku není možno použít bez souhlasu vlastníka.

Ilustrace na obálce byla použita po dohodě s Harlequin Books S.A. Všechna práva vyhrazena.

ISBN 978-83-276-5390-1 (EPUB)

ISBN 978-83-276-5391-8 (MOBI)

ISBN 978-83-276-5392-5 (PDF)

HarperCollins Polska sp. z o.o.

02-516 Warszawa, ul. Starościńska 1B lokal 24-25

Elektronické formáty: Katarzyna Rek / Woblink, Poland

PRVNÍ KAPITOLA

Většina žen sní o bezproblémovém porodu v nemocnici, při kterém je podporuje jejich milovaný manžel.

Některé si představují narození potomka v domácím prostředí s životním partnerem po boku.

Žádná žena se ale nepřipravuje na to, že přivede svoje dítě v terénním rodinném voze uprostřed sněhové bouře, navíc s bývalým snoubencem, který netrpělivě vyhlíží hlavičku miminka. V případě Naomi Steeleové dokonce dvou miminek. První z nich mělo přijít na svět každým okamžikem.

„Tlač, Naomi, ještě zatlač,“ povzbuzoval ji hluboký sebevědomý hlas Roycea Millera.

Topení vhánělo do prostorného vozu horký vzduch, ale zvenku auto bičoval silný vítr a přes husté sněžení nebylo vidět na krok.

„Tlačím, jak můžu,“ vyštěkla Naomi vztekle a zaryla nehty do koženého sedadla. Věděla, že si musí poradit sama. Na opuštěné silnici severně od Anchorage nebyl signál a z jediného přerušovaného telefonátu, kterým se po několika pokusech spojili se záchrannou službou, nebylo možné vyrozumět, jestli je lékař na cestě.

Dvojčata se rozhodla přijít na svět o měsíc dřív, a ještě navíc v den, kdy venku řádila sněhová vánice.

Sklopená sedadla byla provizorně přikrytá flanelovou dekou a vedle Naomi čekala otevřená lékárnička. Ještě štěstí, že Royce udržoval kufřík první pomoci v perfektním stavu právě pro případ, že by někdy uvízl v nehostinné aljašské divočině. Koneckonců byl to velký puntičkář, který měl život perfektně zorganizovaný a nenechával nic náhodě.

Naomi měla jako úspěšná advokátka také ráda pořádek, ale zároveň vyhledávala dramatické situace, kterými během kariéry v soudních síních dokázala proplouvat lehce jako víla.

Royce si klekl na podlahu auta a vmáčkl svalnaté tělo do prostoru na nohy. Stejně jako v každé situaci i tentokrát vypadal klidně a sebevědomě.

Naomi cítila, jak jí nepředstavitelná bolest sevřela celé tělo. O tak silné nekonečné křeči se nedočetla v žádné odborné publikaci, ani o ní neslyšela během předporodních lekcí. Bylo jí jasné, že několik kontrakcí k narození prvního potomka rozhodně stačit nebude, zároveň ale už ztrácela sílu dál bojovat s přírodou. Slzy měla na krajíčku a sotva se přemáhala, aby nezačala hystericky křičet. Na druhou stranu jí bylo jasné, že i Royce má strach, i když ho na sobě nedával ani trochu znát. Nechtěla svou rezignací přilévat olej do ohně.

Všimla si, jak mu po tvářích stékají krůpějky potu.

Naomi se smířila s tím, že musí nekonečnou vlnu kontrakcí vydržet. Úleva ale nepřišla ani po ní. Hlasitě vydechla a zabořila hlavu do opěrky. Pokusila se sebrat poslední zbytky energie.

Venku se pomalu začalo stmívat. Provizorní osvětlení interiéru poskytovalo jen rozptýlený jas. Royce na tkaničky navázal dvě baterky a zavěsil je ze stropu. Naomi naháněla strach představa, že by porod trval několik dalších hodin a v nádrži by došel benzín.

Po dlouhých měsících, kdy musela dodržovat přísný klidový režim kvůli zvýšenému krevnímu tlaku, jí dnes lékař konečně dovolil zvýšit aktivitu. Po schůzce na klinice se těšila na to, jak si bude doma vychutnávat poslední čtyři týdny těhotenství. Vzhledem k tomu, že se nechala uměle oplodnit dárcovskou spermií, měla termín porodu téměř na sto procent jistý.

Naomi se rozhodla pro dítě ze zkumavky proto, že čím dál intenzivněji slyšela tikot svých biologických hodin. Roycea Millera poznala až po úspěšném početí. Jejich vztah byl od začátku jako na houpačce. Měla za sebou dva měsíce těhotenství a často jí připadalo, že pro Roycea jsou dvojčata v její děloze náhražkou jeho posledního nepovedeného vztahu.

Naomi se lehce kousla do rtu a ucítila na koleni horkou dlaň.

„Není ti zima?“ zeptal se Royce. Jeho hlas byl v silném hukotu vichru sotva slyšet. „Kabát mám připravený pro miminka, ale mohl bych ti půjčit košili.“

Naomi bylo jasné, že krůpějky potu na čele nesouvisí s teplotou okolního vzduchu. Přestože bylo topení puštěné naplno, v interiéru auta žádné vedro nebylo.

„Je mi akorát,“ ujistila ho a křečovitě se pousmála. I kdyby ji místo horka sužoval mráz, věděla, že po Royceovi už víc chtít nemůže. I po zrušených zásnubách pro ni byl ochotný obětovat celý svůj život. Byl rozhodnutý zůstat jí nablízku, dokud dvojčata nepřijdou na svět. Každý den po jejich rozchodu byl naplněný hořkosladkou pachutí minulosti. Jeho přítomnost ji naplňovala lítostí a smutkem, zároveň ale byla přesvědčená o tom, že konec byl jediným možným řešením.

Musela se tomuto paličatému muži postavit a nenechat se zviklat jeho plány na dokonalý život.

I dnes trval na tom, že ji na kliniku doprovodí, i když mohla požádat někoho ze své rozvětvené rodiny.

Naominy myšlenky přerušily další silné kontrakce. Na poslední chvíli v sobě zadržela hlasitý výkřik a intenzivně bolest prodýchávala. Jakmile Royce napočítal do deseti, úporná bolest na pár minut odezněla a Naomi mohla nabrat sílu na další nápor stahů.

Royce byl ve vztahu puntičkář a perfekcionista. Byl naprostý opak její ztřeštěné povahy. Během pár měsíců se stihli rozejít dvakrát. Po druhém rozchodu se spolu přestali milovat a neexistovalo, že by některý z nich zmínil vášeň, která z nich od prvního okamžiku sršela jako gejzír.

Osud se nyní Naomi vysmíval do očí. Byla s ním uvězněná uprostřed sněhové bouře stejně jako před téměř šesti měsíci, kdy se poprvé setkali. Bláznivá romance skončila stejně rychle, jako začala.

Neexistovali dva lidé, kteří se od sebe víc odlišovali. Každý toužil po něčem úplně jiném.

Zpočátku bojovali s Naominou potřebou ukázat svou nezávislost a sílu, která vznikla jako vedlejší produkt vítězné bitvy nad rakovinou, kterou prodělala ještě v pubertě. Royceova přehnaná starostlivost ji svazovala. Nakonec se jim podařilo najít kompromis, ale vzápětí se mezi ně postavila mnohem vyšší překážka. Pramenila z jejich rozdílných povah, které nedokázali změnit.

Royce pracoval jako úspěšný inovátor a kariéra ho naplňovala. Nemohl se ale zbavit pocitu méněcennosti a zoufalé potřeby založit náhradní rodinu.

Naomi žila svou prací advokátky a dramatické okamžiky v soudních síních jí dodávaly energii, kterou pak rozdávala v početném příbuzenstvu. Nenáviděla život v jejich domku na samotě. Royce naopak trpěl ve městě. Nemohla přehlížet to, jak postupně ztrácí všechno, co dotvářelo jeho osobnost. Oba si museli přiznat, že společná budoucnost by jim nepřinesla štěstí.

Věděla, že by jí Royce nikdy neublížil. O to víc ji rozchod drásal. Snažila se od něj odpoutat různými způsoby, ale on tvrdošíjně zůstával. Tím ji ještě víc přesvědčil o tom, že veškeré emoce, které do jejich vztahu vnesl, patřily jen dvojčatům.

Trval na tom, že během těhotenství zůstane nablízku, i když v sobě nenosila jeho potomky. Denně ho vidět jí drásalo srdce. Musela si ale uvědomit, že vzhledem k tomu, že Royce byl součástí rodinné firmy, nemohla ho od svého života odstřihnout úplně. Bylo jí jasné, že se budou muset naučit žít vedle sebe.

Rozhodně ale nepočítala s tím, že součástí plánu bude to, že bude sedět s hlavou mezi jejími koleny a pomáhat s porodem dvojčat.

Tělem jí projela další palčivá bolest, kterou se marně snažila zahnat hlasitým oddechováním. Najednou ji zachvátila panika. „Mám strach,“ hlesla a křečovitě se kousla do rtu. „Co když se něco stane? Jsme tu úplně sami. Nikdo o nás neví…“ zaúpěla.

„Dýchej, Naomi, dýchej. Všechno bude dobré,“ snažil se ji uklidnit.

„Můžeš jen –“ vydechla bolestí. „Doufat.“

„Podle poslední kontroly je všechno v pořádku,“ pokračoval klidným tónem a vzápětí zalapal po dechu. „Vidím hlavičku. Zvládneme to. Uvidíš, že to zvládneme.“

„Jak si můžeš být tak jistý?“ zakvílela a pevně se chytila držátka na dveřích.

Royce jí položil dlaň na koleno a upřeně se jí podíval do tváře. „Už jsem u porodu jednoho miminka asistoval,“ řekl po chvíli.

„Vážně?“ vyhrkla Naomi. Tolik mu chtěla věřit.

„Copak jsem ti to neřekl?“ opáčil s úsměvem.

„Ne,“ hlesla a uvědomila si, jak málo se stačili za těch pár měsíců poznat. Společné týdny naplňovala vášeň, kterou zničehonic udusila realita. Od samého začátku nedokázali být jeden bez druhého. Dovolili sexuální touze zvítězit nad rozumem a ani jeden z nich necítil potřebu poznávat druhého jinak než po tělesné stránce.

„Pomůžu miminkům na svět, a pak ti všechno povím.“

Další kontrakce Naomi sebrala z úst veškerá slova. Bolest zachvátila celé tělo a nesnesitelný tlak cítila až v konečcích prstů. Byla si jistá, že to celé trvá rozhodně déle než deset vteřin. A pak –

Tlak v podbřišku povolil a napjaté ticho prořízl hlasitý nářek. Uvědomila si, že miminko je na světě. Do očí jí vyhrkly slzy. Před sebou viděla rozostřený obraz Roycea, jak opatrně zdvihl miminko, aby se na něj mohla podívat.

„Je to holčička,“ řekl dojatým tónem.

Podle ultrazvuku znali pohlaví, ale slyšet to teď z jeho úst ji zaplavilo nekonečnou vlnou emocí.

„Je v pořádku?“ zeptala se opatrně.

„Podle všeho plíce jsou zdravé, má deset prstíčků na nožičkách a deset na rukou.“

Jakmile Royce zkušeně přestřihl a podvázal pupeční šnůru, zabalil miminko do kabátu a podal ho Naomi. Pevně si vzácný uzlíček přitiskla k sobě a láskyplně si prohlížela narůžovělou tvářičku. Srdce se jí rozbušilo něhou. Ve chvíli, kdy se podívala na Roycea, ji zachvátily další kontrakce.

Royce vzal holčičku a opatrně ji položil vedle Naomi.

„Teď už… věřím… že máš s porodem zkušenost,“ vykoktala.

Royce spiklenecky zamrkal. Naomi ucítila vrcholný tlak a vzápětí známé uvolnění, které doprovázel křik druhého miminka.

„Máš dvě zdravé holčičky,“ řekl Royce. V jeho hlase se mísila radost s nervozitou.

Až teď si uvědomila, kolik strachu v sobě schovával.

Naomi si s úlevou položila hlavu a počkala, až Royce zabalí druhé miminko do růžové bundy.

Když jí ho položil na hrudník, zadívala se do zvědavých očí. Okamžitě si vzpomněla na svou sestru Breannu, která spolu s maminkou tragicky zemřela před deseti lety.

S dvojčetem ji spojovalo úplně všechno. Během jediné vteřiny jako by přišla o svou druhou polovinu. Naomi ztěžka polkla a vrátila se do přítomnosti, kterou momentálně zalévala radost a štěstí.

Royce ji přikryl dekou a natáhl se na vedlejší sedačku.

„Rozeslal jsem několik zpráv, aby nám někdo přijel na pomoc. Vědí o nás. Počkáme tady.“

Naomi cítila, jak se k ní ze strany přitiskl. Uvědomila si, jak moc jí jeho blízkost chybí. Často si představovala, jak spolu leží v nemocniční posteli s miminky v náruči jako jedna velká rodina.

Naomi k němu stočila pohled a všimla si, jak bez dechu pozoruje holčičky. O to déle mohla potají sledovat jeho tvář. Byl atraktivní na první pohled, ale za neodolatelnými rysy se skrývalo mnohem víc. Pod úzkým bavlněným tričkem se dmuly perfektně tvarované svaly a tmavé husté vlasy dělaly svou délkou dojem nedbalé elegance.

Tím vším dokázal zaujmout na první pohled.

Naomi ale měla od samého začátku slabost pro jeho oči. Byla to okna do duše muže, který jako by svým pohledem říkal: Dej mi jakýkoliv úkol, já ho zvládnu.

A to byla pravda. Byl připravený přistoupit na každý kompromis, jen aby mu Naomi a dvojčata neodešla ze života. Chtěl jimi nahradit ztrátu, která přišla s potratem jeho snoubenky, po kterém vzápětí následoval rozchod.

Naomi nemohla riskovat a znovu doufat v jejich společnou budoucnost. Přivedla na svět dvě holčičky, o které se bude muset postarat. Kéž by teď mohla zastavit čas. Bylo jí v tuhle chvíli tak krásně, že na okamžik úplně zapomněla, že venku běsní sněhová bouře.

Její myšlenky zničehonic přerušilo hlasité zapraskání a vzápětí rána. Zděšeně zvedla hlavu a spatřila, jak přes kapotu leží námrazou obalený tlustý kmen.

Royceovi se honily hlavou různé scénáře. Chtěl situaci řešit pragmaticky, ale pokaždé si uvědomil, že hlavní roli tu hraje Naomi a její dvojčata.

Holčičky nebyly jeho.

Při té myšlence ho bodlo u srdce. Pevně ji objal a zoufale se zadíval do stropu. Před chvíli rozeslal další zprávy a doufal, že aspoň jedna ve sněhové vánici dojde. Motor vozu stále ještě spolehlivě vrněl a Royce věděl, že má v kufru záložní kanystr s naftou. Pokud na něj dojde, bude se muset ze všeho nejdřív pokusit odstranit kmen z kapoty a doufat, že auto bude stále pojízdné. Případná jízda čerstvým prašanem bez dětských sedaček ho, i coby zkušeného řidiče, znepokojovala.

Automaticky vypnul jednu baterku a dlouze si povzdychl. Ještě stále mu v žilách proudil adrenalin a nemohl uvěřit, že přímo asistoval u porodu holčiček. Pohlcovala ho úleva, že jsou všechny tři v pořádku, ale zároveň moc dobře věděl, že dokud nebudou v bezpečí nemocnice, nebude se mu klidně dýchat.

Zkontroloval pravidelný pulz dvojčat a potom se zaměřil na Naomin tep.

„Roycei?“ zašeptala.

Pomalu jí přejel očima tvář. Unavené oči neztratily nic ze své krásy. Připadalo mu, že vydávají víc světla než baterka zavěšená na zpětném zrcátku.

Před pár měsíci si myslel, že ji drží pevně v náruči, a přesto mu vyklouzla jako ladná víla.

Způsob, jakým ho odmítla, mu ještě stále svíral srdce. Nedokázal pochopit, jak mohla zahodit všechno, na čem tak usilovně pracovali. Jen těžko jí dokázal odpustit.

Royce jí něžně odhrnul z čela pramínek vlasů a dotkl se při tom hebké kůže. „Znovu jsme spolu uvězněni,“ pronesl do ticha.

„Tohle auto je skoro stejně velké jako tvůj srub,“ řekla a šibalsky se usmála. „Připadá mi, že přitahujeme kuriózní situace. Pamatuješ si, jak jsi mi na prvním rande odháněl od auta medvěda?“

Royce se při vzpomínce na jejich první setkání pousmál. Přesně si vybavoval, jak se vnutila do jeho domu a nenápadně ho přesvědčila, aby začal pracovat pro rodinný ropný podnik. Dlouho lákavé nabídce odolával, ale nakonec podlehl jejím právnickým argumentům a hlavně neodolatelnému úsměvu.

Nikdy nezapomene na statečný výraz v její tváři, když zastavila před jeho domem a vzápětí se na kapotu auta začal sápat grizzly.

„Jsem si jistý, že bys tenkrát to mládě zvládla sama.“

„To má být kompliment?“

„Samozřejmě,“ ujistil ji a raději odtrhl pohled od svůdných medových očí. Venku začal padat sníh s deštěm a kapky pravidelně bubnovaly na střechu auta.

Naomi se lehce protáhla. „Znovu jsi mi zachránil život. I mým holčičkám. S tím medvědem bych si možná poradila, ale porod bych sama rozhodně nezvládla.“

„Rád jsem pomohl. Ani nevíš, jak jsem šťastný, že všechno dobře dopadlo,“ zamumlal a pevně sevřel rty. Až teď si uvědomil, kolik věcí se mohlo pokazit. A riziko hrozilo stále, pokud k nim brzy nepřijede pomoc. „Stále nás provází bláznivé situace, a přitom se toho tolik změnilo.“

Naomi se hlasitě uchechtla. „Třeba to, že teď rozhodně nedojde na sex.“

Royce zamyšleně svraštil obočí. „To jsem vycítil,“ řekl a lehce se pousmál. Při jejich prvním setkání se intuicí rozhodně neřídil. Nechal se svést vábivým kouzlem do jejího života. Skrývala před ním, že patří do rodiny Steeleových, aby nenápadně získala jeho souhlas pracovat pro vyhlášený koncern. Viděl ji očima nadrženého samce a toužil ji získat pro sebe. Nevšímal si varovných znamení. Až s odstupem času si uvědomil, že žhavý sex pro ně znamenal únikovou cestu před hlubšími problémy, které je později nekompromisně rozdělily.

Naomi mu položila hlavu na rameno a dlouze se nadechla. „Mockrát ti děkuju. Dodal jsi mi svým klidem obrovskou sílu. Stále nemůžu uvěřit, že všechno proběhlo bez komplikací. Holčičky jsou zdravé a já jsem stále mezi živými.“

Royce se spokojeně pousmál. „Jsou nádherné. Už jsi pro ně vybrala jména?“

„Tohle bude Mary po mamince,“ řekla a políbila na čelo prvorozenou holčičku. „A tohle bude Anna. Po Breanně,“ dodala a pevně k sobě přitiskla miminko zabalené v růžové bundě. „Na památku po mé sestře.“

Royce sklopil oči. Moc dobře věděl, kolik bolesti v ní letecké neštěstí, při kterém zahynula její maminka i sestra zanechalo. Následný boj s rakovinou v ní udusil veškerou naději na šťastný život.

„To je moc hezké. A co druhá jména?“

„Mary Jacqueline po rodičích, Mary a Jackovi. A kdyby ti to nevadilo… Anna Royce?“ opáčila Naomi rozechvělým hlasem. „Pochopím, jestli –“

„To je skvělý nápad. Beru to jako obrovskou poctu,“ řekl a snažil se potlačit dojetí. Zhluboka se nadechl a raději změnil téma. „Tipoval bych, že každá váží skoro tři kila. To je na dvojčata narozená měsíc před termínem úctyhodné.“

Naomi se mu ještě chvíli mlčky dívala do tváře a pak lehce pozvedla koutek. „Není divu, že jsem vypadala jako dům na kuřích nožkách.“

„Byla jsi… jsi překrásná.“

Naomi protáhla obličej. „Je od tebe milé, že neoponuješ ženě, která před několika minutami porodila v autě.“

„Říkám jen pravdu.“

Naomi pokrčila nos. „Vždycky jsi byl na mě milý. I když jsem si to třeba nezasloužila. Nevím, jestli jen tak ze zvyku, nebo jestli jsi nechtěl zvyšovat krevní tlak těhotné ženě,“ prohodila a lehce mu položila dlaň na předloktí. „Nestěžuju si. Naopak. Byl jsi na mě vždycky hodný, i když jsi měl tisíc důvodů mě nenávidět.“

Royce svraštil obočí. „K tomu jsem neměl důvod nikdy.“

Naomi pevně stiskla rty. „Jsem ráda, že jsme si konečně uvědomili, že se k sobě nehodíme.“

Royce jí musel dát za pravdu, i když se mu z toho svíral žaludek. Svět se kolem nich najednou roztočil tisíckrát rychleji a zničehonic byl konec.

„Život je složitý,“ řekl a dlouze studoval tváře obou holčiček, jako by si chtěl zapamatovat každý detail. „I když v tuhle chvíli se zdá všechno tak jednoduché.“

Najednou mu připadalo, že mu ve spoře osvětleném autě uprostřed aljašské vánice nic nechybí.

Naomi mu často připomínala, že se jen snaží najít záplatu za bývalou snoubenku, která od něj po potratu v posledním trimestru odešla. Naznačovala mu, že se snaží zaplnit mezeru po mrtvém miminku. Nemohl popřít, že ho ztráta obou hluboce ranila. Rozchod s Naomi byl ale mnohem bolestivější.

Možná měla pravdu, že se snaží zacelit hlubokou ránu. V každém případě byl po jejich rozchodu odhodlaný zůstat až do příchodu dvojčat na svět.

Z myšlenek ho náhle vytrhlo slabé světlo z venku. Dva paprsky se pomalu přibližovaly a byly čím dál silnější. Royce několikrát zamrkal a napřímil se.

Teď už před sebou zřetelně viděl modrý majáček sanitky. Pomoc byla na místě. Ulevilo se mu, ale zároveň na něho dolehla realita.

Až dosud byl přesvědčený o tom, že po porodu bude schopný přerušit s Naomi veškerý kontakt. Teď mu ale bylo jasné, že minimálně dnes večer to rozhodně nedokáže.

DRUHÁ KAPITOLA

Naomi se rozechvěla pod přikrývkou na lehátku ve vyhřáté sanitce. Nebyl důvod, aby se klepala zimou. Z topení sálal horký vzduch a sestra přes ni přehodila dvě měkké deky.

Připisovala to návalu adrenalinu po porodu, který se jí rozléval po celém těle a zásoboval ji pocitem úlevy. Obě malé holčičky, Mary a Annu, zkontroloval lékař a ujistil ji, že jsou v pořádku.

Dvojčata narozená v autě uprostřed aljašské divočiny za sněhové bouře.

To byl zázrak.

Obě miminka byla bezpečně připoutaná v sedačkách a připravená na převoz do nemocnice, kde už bude čekat pediatr.

Naomi se podívala otevřenými dveřmi sanitky za sebe a zaregistrovala Roycea, jak stojí opodál pod provizorním reflektorem. Halogenové světlo mu ozařovalo tmavé vlasy, ve kterých se třpytily roztáté sněhové vločky. Zřetelně slyšela jeho hluboký hlas, který ji naplňoval klidem mnohem víc než bezpečí sanitky. Udržovat si od něj odstup bylo s návalem nekonečných emocí, které se draly na povrch, čím dál těžší.

„Mockrát děkuju,“ řekl staršímu z lékařů. „Jsem vděčný, že jste pro nás v těchto podmínkách přijeli.“

„Je to naše práce,“ prohodil muž a přetáhl si čepici přes uši.

„Hlavně že jsou všechny tři v pořádku,“ oddychl si Royce a významně se podíval do sanitky.

„Maminka má trochu zvýšený krevní tlak, ale všechno je pod kontrolou. Za chvíli budeme moct vyrazit na cestu. Všechno jste zvládl skvěle. Obě miminka měla nejvyšší Apgar skóre.“

„To se mi ulevilo. Narodily se s modrýma ručičkama, ale obě se okamžitě rozplakaly a kopaly nožičkama.“

„To je skvělé. Opravdu jste oba odvedli úžasnou práci v tak složitých podmínkách. Nikdo by to nezvládl lépe.“

Royce si prsty promnul týl a provinile sklopil oči. „Možná jsem neměl volit zdlouhavou cestu atraktivní krajinou s těhotnou ženou.“

„Za to si můžete vynadat později, tatínku,“ prohodil lékař a vesele ho poplácal po ramenou.

Tatínku? zaslechla Naomi a ucítila, jak se jí sevřel žaludek.

Royce nejistě zavrtěl hlavou. „Já… nejsem jejich táta.“

Bolest v jeho hlase ji bodla u srdce. Ještě před pár měsíci spolu měli velké plány. Věděla, že holčičky miloval jako svoje vlastní. Nemohla se ale zbavit pocitu, že v sobě jen zaplňuje prázdnotu, kterou v něm zanechala ztráta jeho vlastního dítěte. A odchod snoubenky, se kterou žil podstatně déle než jen několik uspěchaných měsíců plných vášnivého sexu.

Royce se otočil a zamířil k předním dveřím sanitky. Stoupl si na vysoký schůdek a posadil se na sedadlo spolujezdce.

Lékař na něj vrhl provinilý pohled. „Omlouvám se. Myslel jsem, že jste manželé.“

Royce rychle zakroutil hlavou. „Ani manželé, ani snoubenci. Jsme jen… přátelé.“

„V tom případě vás nemůžeme svézt,“ pronesl omluvně. „Ale můžete jet za námi s odtahovou službou.“

Royce se na okamžik zarazil. Po chvíli se otočil na Naomi a nuceně se pousmál. „Uvidíme se v nemocnici. Slibuju.“

Jakmile vystoupil, Naomi zaplavila podivná prázdnota. Plechové dveře se zabouchly a Royce zůstal v temnotě.

Myslela si, že si na život o samotě už zvykla. O to víc ji teď překvapilo, jaké pouto mezi nimi stále ještě existovalo, i když bylo křehké jako motýlí křídla.

Kola se odpíchla od zasněžené vozovky a sanitka se dala do pohybu. Nechala za sebou všechno, co vzdáleně mohlo připomínat šťastnou budoucnost.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Jak odolat vášni?.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.