Přeložil Radomír Boucný

KATALOGIZACE V KNIZE – NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Macy, Joanna, 1929-

[Coming back to life. Česky]

Návrat do života : aktualizovaný průvodce Metodou obnovy spojení / Joanna Macyová a Molly Young Brownová ; přeložil Radomír Boucný. -- První vydání v českém jazyce. -- Praha : Maitrea, 2020. -- xxxiv, 439 stran

Přeloženo z angličtiny. -- Obsahuje bibliografii, bibliografické odkazy a rejstřík

ISBN 978-80-7500-507-6 (brožováno)

* 159.923.5 * 2-1/-5 * 2-664.3 * 2-584.7 * 502.1 * 504 * (0.062)

– sebezdokonalování

– sebeřízení

– náboženské tradice

– synkretismus (náboženství)

– duchovní cvičení

– člověk a příroda

– globální problémy životního prostředí

– populárně-naučné publikace

159.92 - Vývojová psychologie. Individuální psychologie [17]

Joanna Macyová a Molly Young Brownová

Návrat do života

Coming Back to Life

Copyright © 2014 by Joanna Macy and Molly Young Brown

First published New Society Publishers Ltd., Gabriola Island, British Columbia, Canada

Translation © Radomír Boucný, 2020

Czech edition © MAITREA a.s., Praha 2020

ISBN 978-80-7500-507-6

Na památku

Francise Macyho

(1927–2009),

jenž miloval tuto metodu,

pojmenoval ji

a stojí nám dál po boku

při jejím rozvoji.

Milí čtenáři,

snažíme se, aby naše knihy byly perfektní. Pokud i přesto objevíte v knize nějakou chybu, napište nám na nakladatelstvi@maitrea.cz a my ji rádi opravíme.

Díky, Vaše nakladatelství

Obsah

Svolení

Poselství dalajlámy

Předmluva

Úvodní slovo Joanny Macyové

Úvodní slovoMolly Young Brownové

1/Zvolit si život

Ještě stále se můžeme rozhodnout pro svět, který podporuje život

Volba našeho příběhu

Velký obrat

2/Největší nebezpečí – otupení srdce a mysli

Co je to bolest pro svět?

Co otupuje srdce a mysl?

Cena za blokování naší bolesti pro svět

Návrat do života

3/Výchozí zázrak: Naše pravá přirozenost a síla

Teorie živých systémů

Prastará duchovní učení

Zázrak mysli

Povaha naší síly a moci

4/Co je to Metoda obnovy spojení?

Historie metody

Cíle metody

Základní předpoklady metody

Spirála metody

Proroctví Šambaly

Metoda obnovy spojení v prostředí korporací

5 /Jak provádět Metodou obnovy spojení

Význam práce ve skupinách

Práce facilitátora

Základy správného facilitování

Schopnosti výtečného průvodce

Plně zapojte účastníky

Práce se silnými emocemi

Pokyny k provádění rituálů

Prostředí semináře a jeho uspořádání

Zahájení semináře

Zakončení semináře

Zhodnocení

Návazné aktivity

Další podpora pro průvodce

6/Vděčnost jako základ

Vděčnost: výukové body

Cvičení

Atmosféra vděčnosti během celého semináře

7/Respektování naší bolesti pro svět

Naše vnitřní odezva na utrpení a ničení

Cvičení

8/Pohled novýma očima

Potrava pro mozek

Cvičení

9/Hluboko v čase – napojení se na minulé i budoucí generace

Znovuobydlení času

Cvičení

10/Vydáváme se na cestu

Dosavadní uvědomění v rámci Spirály

Cvičení

Dvě básně pro naši další cestu kupředu

11/Metoda obnovy spojení – práce s dětmi a dospívajícími

Co děti vědí a cítí?

K čemu vede mlčení

Tipy na překonání strachu a mlčení

Využití Metody obnovy spojení

Generace se probouzí

Cvičení pro děti a dospívající

Vděčnost

Respektování naší bolesti pro svět

Pohled novýma očima

Vydáváme se na cestu

12/Výuka v komunitách lidí barevné pleti

První část

Druhá část

Třetí část

Čtvrtá část: Sdílení Metody obnovy spojení s prvními národy

13/Meditace pro Velký obrat

Síť života

Meditace Gaia1

Meditace na smrt

Milující laskavost

Prodýchání

Velké klubko ctností

Čtyři příbytky

Dvě litanie

Příloha A: Poselství náčelníka Seattlea

Příloha B: Bestiář Joanny Macyové

Příloha C: Etika a deklarace práv

Etika dohledu nad jaderným materiálem

Deklarace práv přírody a Matky Země

Deklarace práv budoucích generací a Oznámení odpovědnosti současných generací

Příloha D: Práce s tělem a pohybem použití Spirály na seminářích tvůrčího psaní

Využití práce s tělem a pohybem v rámci Metody obnovy spojení

Použití Spirály na seminářích tvůrčího psaní

Poznámky

Zdroje

Poděkování

Slovo o autorkách

Průvodce odpovědným digitálním čtením

Ohlasy na knihu Návrat do života

MAITREA také vydala:

Svolení

Autorky děkují níže uvedeným vydavatelům a autorům za svolení otisknout materiál chráněný autorskými právy nebo jimi kontrolovaný.

Anitě Barrowsové za „Psalm“ z díla We Are The Hunger (My jsme tím hladem), z nepublikovaného rukopisu z roku 1998. Otištěno se svolením autorky.

Dougu Hittovi za bezejmennou a nevydanou báseň, 2008. Použito se svolením.

Robinsonu Jeffersovi za báseň „The Tower Beyond Tragedy“ (Věž za tragédií) uvedenou v: Tim Hunt, ed. The Collected Poetry of Robinson Jeffers, sv. 1, 1920 – 1928. Stanford, 1988. ©1995 Board of Trustees of the Leland Stanford Junior University.

Billu Johnstonovi za báseň „I Take to Myself“ (Beru si pro sebe). Otištěno se svolením autora.

Aries Jordanové za báseň „Honoring my Pain“ (Uznávám svou bolest). Citováno se svolením autorky. Dostupné na jejích webových stránkách: https://journey2womanhood.tumblr.com/poetry

Molly Lockwoodové za nepublikovanou báseň v jedenácté kapitole.

Albertu Ríosovi za báseň „Who Has Need, I Stand with You“ (Kdož jsi potřebný, stojím při tobě). Orion Magazine (online), May/June 2010. © Alberto Ríos. Použito se svolením.

Suse Silvermarieové za báseň „A Thousand Years of Healing“ (Tisíc let léčení). Otištěno se svolením, susasilvermarie.com

Autorky vynaložily veškeré úsilí, aby zjistily autora fotografie zachycující Tanec jilmů v šesté kapitole, ale neúspěšně. Pokud k této fotografii můžete poskytnout nějaké informace, kontaktujte prosím vydavatele.

Poselství dalajlámy

I když je stále zřejmější, jak vzájemně závislí jsme prakticky ve všech ohledech našeho života, zdá se, že to nemá příliš velký vliv na způsob, jímž uvažujeme o nás samotných ve vztahu k našim bližním a životnímu prostředí. Žijeme v době, kdy lidské konání v globálním měřítku vyvinulo úsilí k tvoření i ničení. A přesto se nám nedaří kultivovat odpovídající smysl pro zodpovědnost. Většina z nás se zabývá pouze lidmi a majetkem, které se nás přímo týkají. Přirozeně se snažíme chránit naše rodiny a přátele před nebezpečím. A podobně se většina lidí bude snažit chránit své domovy a pozemky před zničením, ať už nebezpečí hrozí od nepřátel, či přírodních pohrom, jako jsou požáry a povodně.

Existenci čistého vzduchu a vody, trvalou produkci plodin i dostupnost surovin považujeme za samozřejmé. Víme, že zdroje jsou omezené, ale protože myslíme jen na naše vlastní zájmy, chováme se, jako by tomu tak nebylo. Naše omezené a sebestředné postoje neodpovídají ani požadavkům doby, ani našim možnostem a schopnostem. Dnes, kdy se mnozí lidé potýkají s bídou a pocitem odcizení, jsme postaveni před globální problémy, jako je chudoba, přelidnění a destrukce životního prostředí. Těmto problémům je nutné se věnovat společně. Žádná samostatná komunita či národ nemohou doufat, že by je vyřešily samy. Ukazuje to na skutečnost, že náš svět se stal malým a vzájemně propojeným. V dávnověku byla každá vesnice víceméně samostatná a nezávislá. Nebylo potřeba spolupracovat se světem za hranicemi obce a ani se to neočekávalo. Lidé se zaopatřili sami a to jim k přežití stačilo. Současná situace je značně odlišná. Už není možné uvažovat pouze v rámci jednotlivých národů či zemí, natož jedné obce. Pokud máme překonat současné problémy, potřebujeme vyvinout smysl pro všeobecnou zodpovědnost vycházející z lásky a vlídnosti vůči našim lidským bratrům a sestrám.

V naší současné situaci závisí samotné přežití lidstva na těch, kdo rozvíjejí své zaujetí pro lidstvo jako celek, nejen pro vlastní společenství či národ. Současná skutečnost nás nutí k jasnějšímu myšlení i konání. Omezenost a sebestředné uvažování nám mohly dobře sloužit v minulosti, ale v dnešní době mohou vést pouze ke zkáze. Takové postoje můžeme snadno překonat kombinací vzdělávání a praktické přípravy. Tato kniha Joanny Macyové a Molly Young Brownové obsahuje množství rad na základě jejich vlastních zkušeností, jak tuto odbornou přípravu prakticky uskutečňovat na individuální i veřejné úrovni. S velkou radostí vyjadřuji svůj obdiv k této práci a chtěl bych čtenáře povzbudit, aby k ní měli nejen uznání, ale aby na jejím základě také konali ve prospěch všech vnímajících bytostí i celé planety, která je naším jediným domovem.

Jeho Svatost XIV. dalajláma Tenzin Gyatso,

7. září 1998, Tibet

Předmluva

Matthew Fox

Začátek tohoto tisíciletí je obdobím destrukce planety i komunikace na celoplanetární úrovni, ztráty legitimity náboženských institucí, odcizení mládeže a vymírání druhů. Realita současné doby potřebuje právě takovouto knihu a hluboké myslitele a aktivisty, jako jsou Joanna Macyová a Molly Young Brownová. Tato kniha je zdrojem ve skutečném významu tohoto slova. Vrací nás ke zdroji a k našim duchovním kořenům, aby naše jednání působilo na základě nekonání a vycházelo z naší svobody a vědomí sebe sama, aby nešlo o jednání na základě naší projekce.

Joanna Macyová, autorka a učitelka Metody obnovy spojení, je představitelkou toho nejlepšího úsilí své (i mé) generace zaměřeného na nahrazení dualistických, sekularistických a antimystických tendencí moderní doby soucitem a láskyplným konáním. Přestože Joanna pochází z imponující linie kalvinistických kazatelů, jejím nejhlubším duchovním darem je uplatňování buddhistických zásad, které uznávají hluboké utrpení světa a nesou v sobě odhodlání napomáhat při Velkém obratu, který je východiskem z tohoto utrpení. Podobně jako staří mystikové směruje Joanna naši pozornost na beznaděj, temnotu a strach, jež nás všechny svírají, a rozptyluje představy o tom, že popírání, necitlivost a únik jsou oprávněnou volbou. Podněcuje čtenáře k analýze i konání a předkládá cvičení k posílení mysli i srdce pro naše další úsilí. Vítám také přispění Molly Brownové, která má dlouholeté zkušenosti s koučováním a výukou nástrojů psychosyntézy, ekopsychologií i s Metodou obnovy spojení. Její přínos je významný pro celkovou využitelnost a podnětnost knihy.

Tuto knihu je v mnoha ohledech možné považovat za návod pro mystiky a proroky na prahu třetího tisíciletí. Je hluboká pro svůj ekumenismus a použití cvičení propojujících jednotlivá náboženství a duchovní nauky. Čerpá nejen ze svébytných buddhistických duchovních metod, ale také z praktik, jež pocházejí z dalších tradic, a z imaginativních zkušeností, které autorky získaly při vedení seminářů zaměřených na léčení beznaděje, pořádaných v mnoha zemích světa.

Bylo mi ctí se několika takových seminářů účastnit. Mnohé jsem taky spolu s Joannou vedl a vždy jsem se pak cítil obohacený a posílený jejím darem duchovního vedení. Vybavuji si naši společnou práci na mnichovském semináři zaměřeném na ekologickou spravedlnost, práci s obyvateli vesničky Findhorn v severním Skotsku, zaměřenou na přijetí kladných stránek temnoty a uvědomění si utrpení, a semináře „Vesmírný Kristus a Buddhova podstata“ v Santa Barbaře a na oaklandské Univerzitě duchovní tvořivosti v Kalifornii. Při čtení této knihy se mi vybavují všechny ty vzpomínky a mé vědomí je zaplavováno silou a elánem. Na Joannině práci je výjimečné nejen její vášnivé odhodlání (jež může být známkou zdravého nadšení, které zdědila od svých kalvinistických předků) a silně analytické myšlení, ale hlavně její uvědomění, že učení se neodehrává jen v hlavě, ale také v srdci a s podporou všech čaker. Prožitky získané během práce vedené Joannou jsou stejně hodnotné jako teorie, kterou učí. Stejně jako jiní světoví teologové pracující s osvobozením propojuje také autorka této knihy praxi s teorií.

Tato kniha, jež čerpá ze čtyřiceti let vnitřní práce a práce s lidmi a vychází z moudrosti našich předků na Východě i Západě a v níž se spojuje rozum, srdce a prožitky duchovní vizionářky a oddané bojovnice za ekologickou a sociální spravedlnost, je požehnáním pro naši dobu.

Jestliže tato kniha nese název Návrat do života, znamená to, že nás obklopuje smrt a že nás poráží. Jak bychom se mohli navrátit do života, aniž bychom tu přítomnost smrti uznali? Zdá se, že nás ona smrt skutečně poráží a že naši kulturu přemohla – některá je skutečná a jinou si na sebe uvalujeme sami. Když vidíme ztracenou mládež, tabákové společnosti cíleně zaměřené na třináctileté, aby v nich vyvolaly závislost, korporace bohatnoucí na vykořisťování žen a dětí v asijských továrnách s nevyhovujícími pracovními podmínkami, sexuální vykořisťování ve velkém měřítku, globální oteplování a jeho popírání či tragédii elektrárny Fukušima, stává se přítomnost smrti mnohem zřejmější. Je to smrt morální, duchovní a dokonce i fyzická.

A proto nás v takové době může potěšit kniha dvou autorek, jež věnovaly svá srdce, práci a velké nadšení tématu zmrtvýchvstání a cestám vedoucím ze smrti. Jak se můžeme v této těžké době navrátit k životu, tedy k duchu? Autorky nám k tomu poskytují teoretický návod i praktická cvičení. Jejich práce je duchovní, stejně tak jako i tato kniha. Vede k uzdravení a dává naději, čímž nás posiluje na cestě k léčebnému životu. Mistr Eckhart, významný středověký dominikán, mystik a věštec, jenž byl odsouzen papežskou jurisdikcí za svou podporu rolníků, žen a dalších lidí vyvržených společností, kdysi napsal, že „léčebný život je dobrý život“. A léčebná kniha je dobrá kniha.

Tato publikace je knihou moudrosti, protože působí z perspektivy kosmologie a duchovnosti, které jsou nedílnou součástí tradic moudrosti celého světa. Nespokojuje se pouze s poznatky. Kromě toho, protože mnoho jejích příběhů a učení pochází od tisíců lidí z celého světa nebo jimi byly prověřeny v průběhu léčebných seminářů, je také zárukou kolektivní moudrosti. Z jejích řádků můžeme skutečně silně cítit moudrost lidské společnosti. Pozornost věnovaná příštím, ještě nenarozeným generacím, stejně jako nadšení pro jiné než lidské bytosti a volání ke sdílení pospolitosti s nimi navíc povyšuje její moudrost, neboť nás vede k duchovnímu uvědomění a činům.

Toto dílo je uzdravující. Přichází od léčitelek, v pravém smyslu kněžek, porodních báb ušlechtilosti. Je příslibem probuzení léčitelství ve společnosti a jejích institucích, v církvi i srdcích a mysli všech, kdo pracují pro spravedlnost a ekologickou spravedlnost. Joanna Macyová je jednou z autentických hlasatelek této doby a její prorocký hlas promlouvá v zájmu chudých a těch, kteří nemají právo rozhodovat – mládeže, nemajetných lidí a lidí ekologicky ohrožených. Ale nezůstává jen u toho, předává své prorocké názory také ostatním. Píše o nich a povzbuzuje nás k tomu, abychom se nebáli a nepopírali sami sebe. Dodává nám odvahu. Pomáhá nám ji budovat, abychom našli a uplatňovali svůj vlastní prorocký hlas, a přispěli tak ve spojení s druhými lidmi a v rámci společenských skupin k uzdravující práci, jíž si tato bolestivá doba žádá. Cítíme vděk za její i náš vlastní hlas. Vítáme tuto knihu, která nepochybně sjednotí mnohé názory, ruce i srdce. Ať splní svůj příslib! Ať každý z nás splní svůj příslib.

Matthew Fox je autorem 31 knih, včetně titulů Original Blessing, The Coming of the Cosmic Christ (vyšlo také česky: Příchod kosmického Krista), A Spirituality Named Compassion, Occupy Spirituality, Hildegard of Bingen: A Saint for Our Times a Meister Eckhart: A Mystic Warrior for Our Times.

Úvodní slovo
Joanny Macyové

Tato kniha je průvodcem. Zviditelňuje cesty k naší přirozené vitalitě a k odhodlání účastnit se sebeuzdravování našeho světa. Popisuje formu skupinové práce, která se plynule vyvíjela od sedmdesátých let a pomohla statisícům mužů a žen po celém světě objevit vzájemnou odpovědnost a odvahu jednat i přes rychle se zhoršující sociální a ekologickou situaci.

Tuto práci mohou lidé vykonávat sami – a tímto způsobem zasáhla život bezpočtu lidí. Nejúčinnější však je provádět ji ve skupinách, protože její metody jsou interaktivní a jejich síla je synergická. Délka seminářů se pohybuje od jednoho dne po celý lunární cyklus, ale použité metody mohou přinést významné vhledy do skutečného stavu našich životních podmínek i v krátkodobějších časových rámcích, například v rámci školních hodin nebo na setkání věřících. Mohou nám pomoct rozvinout nový vztah s okolním světem – nejen tím, že v lidech probudí nadšení k ochraně života, ale že také upevní jejich vzájemnou sounáležitost, která je skutečnější než naše strachy a dokonce skutečnější než naše naděje.

Jsem si vědoma, že Metoda obnovy spojení patří nám všem. A to uvědomění ještě zvyšuje můj vděk za to, jak události, role a zaměření v mém životě – jako matky, vědkyně, aktivistky – poskytly půdu pro její zakořenění a rozvoj. Duchovní a filozofické živiny obsažené v této půdě zahrnovaly mé předky, kteří byli protestantskými kazateli, život Ježíše i texty hebrejských věštců. Během posledních padesáti let bylo toto mé dědictví po předcích přepracováno a osvětleno buddhismem, za což vděčím laskavým a šlechetným učitelům z Asie a studiu na škole probuzení ve Spojených státech, kde jsem se nadchla pro teorii systémů. Tato teorie má blízko k učením buddhismu, a já jsem díky ní získala porozumění, které mě připravilo na pochopení dopadu hlubinné ekologie a formovalo Metodu obnovy spojení od samého začátku.

Můj život praktickým a strategickým způsobem plyne v souladu s podstatou mé práce. Více než padesát let aktivismu mi umožňuje poučit se z činností, jichž jsem se účastnila. Když jsem se podílela na přípravě vyhlášky o přijatelném bydlení v hlavním městě a následně připravovala projevy pro Národní městskou ligu, rozvíjelo hnutí za občanská práva můj život do čím dál větší šířky. Hnutí za novou společnost a jeho semináře zaměřené na makroanalýzu změnilo náš rodinný život a plně se vtisklo do Metody obnovy spojení. Hnutí proti jaderné energii, které mě dovedlo až za brány jaderných elektráren Seabrook a Three Mile Island a také do měst zamořených černobylskou havárií, bylo hnací silou a kolébkou naší práce v rámci části Metody obnovy spojení, kterou nazýváme Hluboko v čase. Dalším zdrojovým proudem pro Metodu obnovy spojení bylo šrílanské hnutí Sarvódaja šramadána i roky, které jsem věnovala přípravě knihy o jeho strategiích pro uspořádání vesnic vycházejících z učení Máhatmy Gándhího a buddhismu. Dvě pro mě nejtrvalejší ponaučení z učení Sarvódaja jsou: „pracuj odspodu nahoru“ a „důvěřuj inteligenci lidí“.

Každý, kdo pracuje s Metodou obnovy spojení, má své vlastní zdroje, které může nabídnout. Spoluautorka této knihy Molly Brownová čerpá ze svého dětství v Los Alamos, kde sídlí Národní laboratoř Los Alamos, a také ze svého výcviku a praxe v oblasti psychosyntézy, ze schopnosti intuitivně chápat teorii systémů a své současné práce pro ochranu sopky Shasta před pleněním korporacemi. Další kolegyně vnášejí svou průpravu a dovednosti do oblasti umění a přírodovědy nebo jako ministryně, učitelky či farmářky. Mým přáním je, abyste se vy, kdo čtete tuto knihu, obraceli při práci s Metodou obnovy spojení k vašim vlastním zkušenostem a silným stránkám.

Od prvního veřejného semináře pořádaného v roce 1978 bylo cílem a duchem Metody obnovy spojení spíše pomáhat lidem otevřít oči, než říkat jim, co vidí a co by si měli myslet.

Naším cílem bylo odblokovat zpětnovazební smyčky, aby lidé mohli důvěřovat svým vlastním zkušenostem a projevit pravdivost toho, co vidí, cítí a o čem vědí, že se děje v jejich světě. Základní záměr Metody obnovy spojení – poskytnout kdykoli vhodný lék – je nesmírně cenný v době, kdy vláda řízená korporacemi zesiluje svou kontrolu veřejného mínění.

Během přípravy tohoto nového vydání Návratu do života jsme se spolu s Molly pozastavily a ohlédly zpět na období od prvního vydání knihy. V krátké době po uvedení George W. Bushe do Bílého domu Nejvyšším soudem Spojených států amerických došlo k nečekaným, hlubokým a dramatickým změnám, které poskytly volnou ruku ekonomickým silám, jež plení Zemi a ožebračují lidi. Stali jsme se bojácným davem, jemuž je odpírána pravda, a potřeba veřejné kontroly a nesouhlasu je větší než kdykoli předtím.

Vývoj událostí zakaluje naši budoucnost, proto věříme ve schopnost mysli rozpoznávat a rozhodovat se. Přes všechny reálné i uměle vytvářené strachy, navzdory rychle postupující destrukci, zamlžování a odvracení pozornosti, je stále ještě možné se vrátit k pramenům života. V lásce, která nás ukotvuje na této živé planetě, můžeme najít ryzost, odvahu a sebeúctu k osvobození se z našeho upoutání k chorobné ekonomice, která obchoduje se smrtí.

Po šestatřiceti letech je to stále Metoda obnovující spojení, je však propracovanější. Můžeme ji připodobnit k meči bódhisattvy Maňdžušrího, který je připraven proniknout skrze zmatení a klamy, jež obtáčejí mysl. Ráda vám představím její ostré nástroje, které nás osvobozují od všeho, co nepotřebujeme a co nechceme. Zamýšlím se nad tím, jak její techniky odhalují to, co chceme – a jak se nám nabízí a čeká, až po ní společně sáhneme.

Joanna Macyová

Úvodní slovo
Molly Young Brownové

Poprvé jsem Joannu Macyovou potkala v roce 1987 na setkání Interhelpu, organizace založené Joanninými kolegy, kteří chtěli sobě i dalším lidem pomoci reagovat na situace ohrožující jejich přežití. K našemu dalšímu kontaktu došlo na semináři s Joannou v zimě roku 1991, kde jsem se seznámila s její vizí jaderného opatrovnictví. Joannina práce mě zvlášť přitahovala vzhledem k tomu, že jsem dětství prožila v jaderném městě Los Alamos v Novém Mexiku. Cítila jsem určitou karmickou vazbu k otázkám radioaktivních materiálů, a tak jsem začala působit v projektu jaderného opatrovnictví, který Joanna zahájila. Když jsem se příští podzim přihlásila ke studiu na škole Starr King School for the Ministry, která je členem Graduate Theological Union sídlící v Berkeley, zapsala jsem se na Joanniny přednášky hlubinné ekologie, na nichž jsem se blíže seznámila s oblastí systémového myšlení, hlubinné ekologie a angažovaného buddhismu a které mi pomohly porozumět jejich vzájemnému propojení.

Brzy jsme s Joannou začaly spolupracovat: editovaly jsme (spolu s Wendym Oserem, Franem Macym a dalšími) tři obsažná čísla publikace Nuclear Guardianship Forum a přednášely v rámci jednoletého kurzu zaměřeného na aplikované myšlení o živých systémech na California Institute of Integral Studies. Začala jsem nabízet přednášky a semináře o této práci prostřednictvím mých kontaktů v oboru psychosyntézy a pokračuji v nich dodnes.

Když mě Joanna požádala, abych se stala spoluautorkou prvního vydání její knihy, chopila jsem se příležitosti skloubit svou lásku k psaní s láskou k této práci a láskou k této ženě. Matthew Fox psal ve své předmluvě o Joannině prorockém hlasu a její schopnosti ho šířit mezi další lidi. Psaní této knihy spolu s Joannou mi pomohlo rozvíjet můj vlastní prorocký hlas a posílit odvahu psát, mluvit a jednat v zájmu této Země, o což jsem celý život usilovala.

Chtěla bych se krátce podělit o svůj příběh a objasnit, co mě přivedlo k této práci. Vyrůstala jsem v Los Alamos v Novém Mexiku, a získala tak intenzivní zkušenost s tím, co historička Hannah Arendtová nazvala „banálnost ďábla“. Trvalo mi část mého dospělého života, než jsem si plně uvědomila, jak naprosto defektní byly hypotézy přijaté vědecko-vojenskou kulturou, která tam převládala – a jak se dobří a láskyplní lidé mohli dopustit takového zla.

Los Alamos leží uprostřed lesnatých hor na severu Nového Mexika, a proto mi během mého dětství byla příroda hřištěm. Od útlého věku jsem tábořila, stravovala se a hrála si venku, a rozvinula tak silný vztah ke stromům, horám, potokům a živočichům. A zároveň mě nenásilně formovaly původní americké a hispánské kultury této oblasti.

Má rodina však byla součástí vědecké obce (i když ani jeden z mých rodičů nebyl vědcem), a tak jsem se vedle křesťanského Boha naučila uctívat boha vědy. Pamatuji si, jak jsem se účastnila dne otevřených dveří pro rodiny pracovníků laboratoře, což byla vzácná příležitost dostat se za bezpečnostní plot a uvidět něco z toho, čemu se tam lidé věnují. Přístroje, mlžné komory, urychlovače, inkubátory a tkáně studované pod mikroskopem – to vše mi učarovalo. Když jsem vyrůstala, chtěla jsem se stát vědkyní. Chtěla jsem získat přístup k tajemnému vnitřnímu chodu světa.

Dozvěděla jsem se také, že správný způsob myšlení se opírá o logiku a racionálnost, je podložený vědeckými daty a zasazený do rámce měřitelných parametrů. Pokud něco nemůže být změřeno a zopakováno v laboratoři, jako by neexistovalo. A i tak bylo nutné obhájit své přesvědčení a hypotézy před přísnou (a často nepřátelskou) kritikou jiných vědců. Naučila jsem se, že pocity a představy mají ve vědeckém myšlení málo místa a že nejlepší bude o těchto věcech nediskutovat. O pocitech a snech bylo přijatelné švitořit na dívčím večírku, ale v reálném světě pro ně nebylo místo.

Téměř o 50 let později, v roce 1996, jsem si při svém hledání vize uvědomila zřetelněji než kdykoli předtím, jak tato „pouze účelová racionalita“ (výraz zavedený Gregorym Batesonem) pokřivila vrozenou morálku lidí v Los Alamos – a ve svém důsledku umožnila napáchat vážné škody vůči světu. Nakonec jsem dokázala prolomit své vlastní popírání komunity, z níž pocházím, a pochopila jsem, jak vážně mě toto pokřivení v době, kdy jsem tam vyrůstala, ovlivnilo. Během hledání vize mi bylo špatně od žaludku a vzpomněla jsem si, jak často mě jako dítě bolelo břicho a že jsem hodně času trávila v ordinaci školních ošetřovatelek, hlavně ve školce a v první třídě. Když jsem se soustředila na pocity neklidu a bolesti, jež byly tak podobné tomu, co jsem pociťovala jako dítě, položila jsem si otázku: „Co je tím klíčem? Před jakým hluboce zasunutým traumatem jsem se celý život chránila?“ A najednou jsem to pochopila. Má rodina se přestěhovala do Los Alamos v roce 1945, jen pár měsíců po svržení bomb na Hirošimu a Nagasaki. Jsem přesvědčená, že jsem tehdy věděla – jak to malé děti dokážou – že něco není v pořádku. Určitě jsem slyšela zprávy v rádiu a hovory lidí o pumových útocích na Hirošimu a Nagasaki. Na nějaké úrovni jsem musela vědět, že lidé v Los Alamos mají s tím, co se tam stalo, něco společného. Došlo mi, že město existuje pouze kvůli laboratoři, která provádí jaderný výzkum zaměřený primárně na jaderné zbraně, a instinktivně jsem musela vědět, že ta práce je nemorální. Dokonce i plán výměnného obchodu „Jádro za mír“, halasně propagovaný v Los Alamos v padesátých letech, byl jen promyšleným ospravedlněním hlavního úsilí laboratoře – vyrábět zbraně hromadného ničení. To dobré, co vzešlo z práce laboratoře, nemohlo ospravedlnit to špatné. Jako dítě jsem tohle všechno na hluboce nevědomé úrovni věděla.

Nicméně od celé společnosti, ode všech lidí okolo mě, všech, kdo byli v mém životě důležití, jsem slyšela pouze racionalizace, ospravedlnění a klamání. Byli jsme zvláštní lidé vykonávající důležitou a specifickou práci pro společnost, chránění od ostatního světa ploty a hlídanými branami. Přestože jsem byla hrdá na titul „jaderné město“, cítila jsem v srdci bolest a zmatek ohledně jeho skrytých významů. I když jsem zřejmě nikdy vědomě neuvažovala o tomto hlubokém rozporu, mé tělo jej zaznamenalo – hlavně má trávicí soustava. Nemohla jsem to strávit. A jako dítě závislé na okolí jsem o tom nemohla ani mluvit.

Jak bych si mohla připustit, že milí a dobří lidé, které jsem milovala a obdivovala, se zabývají destruktivní prací, když si to ani oni sami nepřiznávali? Jak bych mohla zpochybnit mýtus celé mé komunity?

Můžu si v hlavě přehrávat pásky s racionálním odůvodněním a stále mají sílu mě mást. „Museli jsme bombu vymyslet dřív než nacisté“ a pak, po porážce Německa, „jsme museli zastavit Japonce.“ Všichni jsme slyšeli ospravedlnění pro svržení bomb na Hirošimu a Nagasaki, a přesto většina z nás pociťuje hlubokou bolest z obrovského utrpení, jež bylo důsledkem tohoto takzvaně oprávněného jednání. Podobné emoce ale byly v Los Alamos zakázané. Emoce by mohly zpochybnit chování, které bylo tak umně ideově odůvodněné.

Los Alamos není jediné místo, kde byla použita praxe skrývání a popírání přečinů a vymýšlení jejich propracovaného, takzvaně rozumového ospravedlnění. Na tomto sebeklamu se podílí celá struktura korporátního kapitalismu – ignorujeme a zakrýváme nesmírné škody páchané na životním prostředí, ubližování jiným tvorům i utiskovaným lidem na celém světě i v naší vlastní zemi. To vše pro zisk hrstky lidí a pohodlí některých z nás. Příliš mnoho morálních lidí, kteří dodržují zákony, chodí do kostela a milují své rodiny, jezdí ve sportovních vozech, brázdí oceány na výletních parnících a konzumují geneticky upravenou potravu, aniž by měli povědomí o tom, jaká je skutečná cena těchto krátkodobých požitků.

Život ve společnosti, jež popírá bolest, kterou způsobuje, v nás vytváří hluboký konflikt, ale proti tomu, abychom o tom mluvili, nebo si toho dokonce všímali, jsou vybudovaná rafinovaná, silná a komplexní tabu. Být dobrý – a dokonce být inteligentní – znamená souhlasit s veřejným klamáním, podobně jako se vzájemně sdílí opojení v rodině alkoholiků. Jestliže ale s těmito tabu souhlasíme a popíráme pravdu naší vnitřní moudrosti, což jsem sama tak dlouho dělala, škodíme sami sobě i vnějšímu světu.

Věřím, že můžeme toto popírání přetnout a podívat se pozorně a kriticky na nefunkční ekonomický systém, který ovládl lidstvo a ničí náš systém na podporu života. My přece nejsme sebestřední, arogantní, chtiví a pohrdající jinými lidmi a životními formami. Ne! Byli jsme ovládnuti choromyslnou a nepřátelskou kulturou své vlastní pošetilé výroby věcí. Získejme zpět naše skutečné lidství: láskyplné, šlechetné, pečující, propojené a radostné, hrdinné, vytrvalé, ochotné překonávat útrapy jako součást života, tvořivé a moudré a sídlící v srdci.

Metoda obnovy spojení, tak jak ji popisujeme v této knize, nám může pomoci vzít si naše skutečné lidství zpět. Cítím hluboký vděk za to, že se spolu s mou drahou přítelkyní Joannou účastním „Velkého obratu“ ke společnosti podporující život.

Molly Young Brownová

1

Zvolit si život

Jak započít mé pění
v tuto smutnou noc, jež se snáší?

Tuto tíživou noc mé srdce vyhasne
a vstříc mi letí tma, co mne plaší.

Tuto tíživou noc mé srdce vyhasne.

– žalm medicinmanky kmene Papago

Vzývám nebesa a zemi, aby dnešního dne na tvůj účet
zaznamenaly, že jsem před tebe postavil život a smrt,
požehnání i prokletí – zvol si proto život,
aby živ byls ty i tvé potomstvo.

– Deuteronomium 30.19

Žijeme v době, která je pro tuto planetu výjimečná. Jsme technicky zdatnější a máme větší znalosti, než by si naši předci jen mohli pomyslet. Teleskopy nám umožňují pronikat časem a pozorovat události z počátku vesmíru. Díky mikroskopům můžeme pátrat po kódech v jádru organického života. Pomocí satelitů zjišťujeme globální vzorce klimatu a zvyky skrytě žijících zapadlých národů. Naše schopnosti elektronického sledování neponechávají žádný aspekt života nikoho z nás v bezpečí před zvědavým zrakem korporací a vlády. Kdo by si třeba ještě před sto lety dokázal představit tak nezměrný rozsah informací a dovedností?

Zároveň jsme svědky ničení života v míře, jakou v dosavadní historii nezažila žádná z předchozích generací. Naši předkové samozřejmě znali války, epidemie a hladomory, dnes ale nejde o jeden malý lesík tady a kousek zemědělské půdy či několik ryb jinde. Dnes vymírají celé druhy a celé kultury, zanikají ekosystémy v celosvětovém rozsahu, nevyjímaje ani mořský plankton, který vyrábí kyslík.

Vědci nám poskytují informace o rizicích spojených s vypalováním deštných pralesů, spalováním fosilních paliv, vypouštěním toxického odpadu do ovzduší, půdy a moře a používáním chemických látek, jež narušují ochrannou ozónovou vrstvu planety. Jejich varování ale málokdo věnuje pozornost, protože svět ovládla společnost průmyslového růstu.[A] Naše ekonomika vyžaduje stálý nárůst dobývání a spotřeby zdrojů. Pro společnost průmyslového růstu je planeta Země dodavatelským závodem i odpadní stokou. Tělo planety je nejenže narušováno těžebními jámami a přeměňováno v obchodovatelné zboží, ale slouží také jako odpadní jímka pro různé toxické produkty průmyslové výroby. Pokud má někdo pocit, že se tempo zrychluje, nemýlí se, protože logika společnosti průmyslového růstu je exponenciální a vyžaduje nejen růst, ale také zvýšení jeho tempa a podílu na trhu. Logika trvalého nárůstu spotřeby zdrojů a rostoucích trhů vede k čím dál zřetelnější globální nadvládě korporací, které si zajišťují své bezpečí vojenskými pohrůžkami, intervencemi a okupací.

Stejně jako nepřetržitě rostoucí nádor nakonec
zničí svůj život podporující systém zahubením
svého hostitele, tak i trvale rostoucí světová
ekonomika pomalu ničí svého hostitele,
ekosystém Země.

– Lester Brown
State of the World, 1998

Společnost průmyslového růstu vytváří v celém světě velké utrpení. Buddhističtí společenští myslitelé si uvědomují, že zde působí institucionalizované formy tří vzájemně se podporujících jedů, které jsou kořeny všeho utrpení lidstva: nenasytnosti, agrese a klamání. Konzum můžeme chápat jako institucionalizovanou nenasytnost, vojensko-průmyslový komplex jako institucionalizovanou agresi a státem a firmami ovládaná média jako institucionalizované klamání. Z toho vyplývá, že ve společnosti průmyslového růstu nejsme konfrontováni ani tak s nějakými ďábelskými silami, ale s obecnými „hříchy“, k nimž jsou náchylní všichni lidé. Vyplývá z toho také, že pokud se tyto hříchy stanou institucionalizovanými jako svébytné politické, ekonomické a právní prostředky, dosáhnou míry autonomie, která se vymkne kontrole a možnosti vědomého ovlivnění zúčastněnými stranami. Toto pochopení nás může motivovat k tomu, abychom se příliš neodsuzovali, ale pracovali na osvobození sebe i jiných lidí zotročených těmito institucionalizovanými jedy.

Každopádně ničíme život na této planetě bezpříkladným způsobem. Co zanecháme těm, kteří přijdou po nás? Co s nimi bude? Jsme příliš zaneprázdněni, abychom o tom přemýšleli, a zavíráme svou mysl před děsivými scénáři útrap spojených s řešením devastace a znečištění, které po sobě zanecháváme.

Až tak daleko jsme zašli. Život, který je v nás, přetrval tisíciletí zkoušek, vyvíjel se přes nesčetné výzvy a nese v sobě velký potenciál do budoucna. Nicméně pavučina živých systémů se rozpadá, a můžeme tak přijít o všechno. Hospodinova slova pronesená Mojžíšem dnes platí doslova: „Postavil jsem před tebe život a smrt, a proto si zvol život.“

Ještě stále se můžeme rozhodnout pro svět, který podporuje život

Můžeme si zvolit život. Přestože čelíme takovým záležitostem, jako je globální změna klimatu, celosvětové jaderné znečištění, hydraulické štěpení hornin, těžba způsobem odříznutí celých vrcholků hor, extrakce dehtových písků, hlubokomořské vrtání či genetické inženýrství v produkci potravin, stále ještě si můžeme zvolit život. Stále ještě můžeme jednat pro zachování světa vhodného pro život.

Je zásadní si uvědomit, že své potřeby můžeme uspokojit, aniž bychom ničili systém, který podporuje život. Máme potřebné vědecké znalosti i technické prostředky. Víme, jak vypěstovat dostatek nefalšovaných a nemodifikovaných potravin, a máme pro to zdroje. Víme také, jak chránit čistý vzduch a vodu. Potřebnou energii můžeme vyrábět pomocí solárních, větrných a přílivových elektráren nebo technologiemi využívajícími řasy a houby. Máme metody pro kontrolu porodnosti, můžeme zpomalit růst populace nebo ji i snížit. Máme technické a sociální mechanismy k odzbrojení, odvrácení válek i k tomu, aby každý mohl hlasovat v rámci demokratických samospráv. Dokážeme zapojit naši morální představivost, abychom uvedli životní styl člověka a spotřeby do souladu s živými systémy na Zemi. Vše, co potřebujeme, je společné odhodlání.

Zvolit si život znamená vybudovat společnost, která život podporuje. Podle Lestera Browna z organizace Earth Policy Institute „udržitelná společnost uspokojuje své spotřeby, aniž by ohrozila vyhlídky příštích generací“. Společnost, která podporuje život, na rozdíl od společnosti průmyslového růstu funguje v rámci únosnosti systému podporujícího život. Platí to regionálně i planetárně, jak ve smyslu zdrojů, které spotřebovává, tak i v rámci svých odpadů.

Zvolit si život v této planetární době je velké dobrodružství. Lidé na celém světě si začínají uvědomovat, že toto dobrodružství vzbuzuje větší odvahu a solidaritu než jakákoli vojenská akce. Nespočet lidí organizuje, učí se novému a jedná – od středoškolských studentů revitalizujících potoky pro tření lososů, po sousedy ve městech, kteří vytvářejí komunální zahrady na nevyužívaných pozemcích, od příslušníků původních národů, kteří blokují těžbu ropy a stavbu produktovodů na území svých předků, po vesnické ženy, které do svých obcí zavádějí solární technologie a technologie na čištění vody.

O těchto různorodých aktivitách, které lidé vykonávají v zájmu života, se nejspíš nedočteme v novinách ani se o nich nedoslechneme ve zprávách, ale pro naše potomky jsou důležitější než cokoli jiného. Pokud tento svět zůstane obyvatelný pro příští generace, bude to díky tomu, že se nám podařilo zvládnout přechod od společnosti průmyslového růstu ke společnosti podporující život. Až se naši potomci ohlédnou zpátky na tuto historickou dobu, uvědomí si revolučnost našich akcí zřetelněji než my dnes. Možná budou tuto dobu nazývat časem Velkého obratu.

Budou ji považovat za převratnou. Zatímco zemědělská revoluce trvala staletí a průmyslová několik generací, tato ekologická revoluce musí proběhnout v rozmezí roků. Musí také být vědomá a kromě politického hospodářství bude zahrnovat nové návyky, hodnoty a přesvědčení, které ekonomické změny podpoří.

Volba našeho příběhu

Příběhem rozumíme naši verzi reality, optiku, skrze niž pozorujeme a chápeme, co se právě děje v našem světě. Svůj příběh prožíváme často nevědomě, nepochybujeme o něm a považujeme jej za jedinou realitu.

Zdá se, že v dnešním industrializovaném světě se počet nejčastěji prožívaných příběhů omezil na tři. Považujeme za vhodné účastníkům seminářů vysvětlit, že tyto tři příběhy se v okolním světě odehrávají souběžně, a jsou tedy všechny „pravdivé“. Každý si můžeme vybrat ten, který chceme podporovat a o němž si myslíme, že poskytuje nejširší a nejpřínosnější perspektivu.

1. Tak jako obvykle je příběh společnosti průmyslového růstu. Je zastáván a předkládán politiky, manažerskými školami, korporátními společnostmi i médii jimi ovládanými. Jeho určujícím předpokladem je, že není příliš potřeba měnit způsob našeho žití a hlavním cílem je jít kupředu. Hospodářský pokles a extrémní klimatické podmínky jsou jen dočasné potíže, z nichž se určitě zotavíme, a dokonce z nich budeme profitovat.

Dochází k celkové přeměně od společnosti,
jejíž organizační princip je pyramidální,
ke společnosti, jejíž podoba má kruhovitý tvar.
Lidé jsou nyní propojeni, nikoli hierarchicky
uspořádáni. Lidé a životní prostředí jsou
propojeni, nikoli hierarchicky uspořádáni.

– Gloria Steinemová

2. Velký rozklad je příběh, který předkládají environmentalisté, nezávislí novináři a aktivisté. Poukazuje na pohromy působené příběhem „Tak jako obvykle“. Je to důkazy podložená zpráva o pokračující pomatenosti společnosti a o zhroucení biologických, ekologických a sociálních systémů.

3. Velký obrat je příběh, který slýcháme od těch, kdo jsou si vědomi „Velkého rozkladu“ a nepřejí si, aby měl poslední slovo. Zahrnuje nové, tvořivé odpovědi, které podpoří přechod od společnosti průmyslového růstu ke společnosti podporující život. Jeho hlavním záměrem je spojit se s druhými lidmi a konat v zájmu života na Zemi.

Velký obrat [B]

Podívejme se pohledem příštích generací v širším časovém kontextu na to, jak rozhodování mnohých jednotlivců i skupin dnes dodává hybnou sílu tomuto Velkému obratu. Můžeme si díky tomu uvědomit, že Velký obrat probíhá souběžně ve třech oblastech či dimenzích, které se vzájemně posilují. Jedná se o:

1. akce na snižování škod působených Zemi a tvorům na ní žijících,

2. analýzu a transformaci základů našeho společného života,

3. hlubokou změnu hodnot a pohledu na svět.

Každá z těchto oblastí je pro vybudování společnosti podporující život nezbytná. Mnozí z nás se zapojují do všech tří. Lidé, kteří vcelku nenápadně pracují v zákulisí některé z těchto tří oblastí, se pravděpodobně za aktivisty nepovažují, my je však za ně považujeme. Chápeme jako aktivistu každého, kdo jedná s vyšším cílem než získat osobní prospěch nebo výhody.

1. Pozdržovací akce na obranu života

Asi nejviditelnější oblastí Velkého obratu jsou různorodé aktivity pro zpomalení tempa destrukce působené společností průmyslového růstu. Mohou mít formu politickou, legislativní či právní nebo to mohou být i přímé akce. Říkáme jim pozdržovací akce, protože jejich cílem je udržet pozice a získat čas na realizaci systémových změn. Pozdržovací akce mohou mít různé formy:

- dokumentování zhoubných vlivů společnosti průmyslového růstu na ekosystémy, zdraví zvířat i lidí a na jejich práva,

- vyzrazení a zveřejnění nelegálních a protiústavních aktivit korporací a vlád,

- šíření petic a posílání dopisů redaktorům a funkcionářům, psaní článků, blogů a knih, lobování u zákonodárců,

- pořádání přednášek, promítání filmů, předkládání návrhů na veřejných místech, organizování studijních a akčních skupin,

- noční hlídky, pochody a další projevy protestu,

- právní akce proti korporacím a vládním agenturám,

- kampaně za zbavení či vzdání se práva či majetku,

- bojkoty a demonstrace před institucemi a podniky na protest proti nespravedlivým a nebezpečným praktikám,

- dlouhodobé protestní tábory, jako jsou například tábory za zachování klimatu organizované ve Spojeném království,

- blokády výstavby ekologicky škodlivých a vojenských zařízení,

- občanská neposlušnost směrovaná proti vládám a společnostem, včetně vstoupení na cizí pozemky a symbolického ničení, projevy odporu proti placení daní, neuposlechnutí nařízeného přestěhování,

- poskytnutí útočiště lidem, kterým hrozí protiprávní zatčení,

- protestní hladovky,

- poskytnutí přístřeší, jídla, ambulantního ošetření a právní pomoci lidem obzvlášť pronásledovaným společností průmyslového růstu.

Postupy, strategie a organizace, na které jsou pozdržovací akce cíleny, zahrnují:

- těžbu, přepravu a rafinaci fosilních paliv,

- jadernou energetiku a výrobu a testování jaderných bomb,

- hydraulické štěpení,

- těžbu uranu a těžkých kovů,

- těžbu metodou odstranění vrcholku hory,

- odlesňování,

- genetické úpravy,

- rybolov pomocí vlečných sítí, tenatových sítí a rybářských zpracovatelských lodí,

- privatizaci vody (čerpání a lahvování),

- zemědělství založené na chemii a tovární farmy,

- zneužívání zvířat,

- tajné mezinárodní obchodní dohody (např. Transpacifické partnerství a Transatlantické obchodní a investiční partnerství),

- ničení občanských svobod a ústavních práv, včetně práva na reprodukci, a masové sledování lidí korporacemi a vládami,

- vojenské invaze a okupace,

- mučení a popravy,

- vedení válek pomocí dronů,

- zbrojní průmysl a obchod,

- ničení suverenity původních národů,

- hromadné věznění, věznění na samotce, nucená výživa a vězeňský průmyslový systém,

- dlouhodobé zbavení osobní svobody a deportace nelegálních imigrantů, včetně dětí,

- obchod s lidmi a otroctví,

- bezdomovectví, hlad a nezaměstnanost,

- péči o zdraví založenou na zisku a nekalé praktiky farmaceutického průmyslu, včetně jeho tažení proti lidovému léčitelství a porodním asistentkám,

- napadání státem financované sociální a zdravotní podpory, jako je např. program sociálního zabezpečení a federální program zdravotního pojištění ve Spojených státech,

- financování politických kampaní korporacemi,

- kořistnický finanční kapitalismus a všechny jeho formy: pohledávky z kreditních karet, studentské úvěrové půjčky, rizikové hypotéky, zajišťovací fondy a jejich deriváty.

Klimatické změny jsou globálním násilím proti
životnímu prostředí, živočišným a rostlinným
druhům i samotnému člověku. Jakmile to
nazveme pravým jménem, můžeme začít mluvit
o našich skutečných prioritách a hodnotách.

– Rebecca Solnitová

Zapojení se do prvního rozměru Velkého obratu je vyčerpávající, hrdinská práce. Být středem pozornosti může vyvolat úctu a potlesk mnohých, kteří si uvědomují, co je v sázce. Může to ale způsobovat také stres v důsledku častých krizí, ztracených bitev, neustálého hledání financování a stupňujících se výhrůžek a násilí na aktivistech.

Protesty a občanská neposlušnost jsou čím dál nebezpečnější, protože úřední osoby vymáhající právo i zákony samotné přistupují k aktivistům tak, jako by to byli teroristé. Potlačují opozici, napadají demonstranty a trestají ty, kteří upozorňují na nekalé praktiky organizací. Šoková taktika, svévolné zatýkání a policejní brutalita se toleruje, a dokonce podporuje. Jak roste míra odkrývání praktik korporátní říše a jejího ohrožení, jsou její násilné reakce čím dál otevřenější a lhostejnější k veřejnému mínění.

Tento druh aktivismu je často trestán, a proto můžeme cítit potřebu se poněkud stáhnout a nadechnout se. Nepociťujme kvůli tomu vinu, protože ve skutečnosti svou věc neopouštíme, ale rozhodujeme se pokračovat v práci na Velkém obratu jinou formou. Je to stejné, jako když se husa letící v čele hejna unaví a přesune na místo, kde bude využívat proudu vzduchu rozráženého husami letícími před ní. Její místo v čele mezitím převezme jiná husa.

Pozdržovací akce jsou velmi potřebné, neboť umožňují získat čas, zachránit životy, ekosystémy, druhy i kultury a také část genofondu pro budoucí společnost podporující život. K dosažení této nové společnosti ale nepostačují. K tomu je nutné zavést systémy a struktury, jež budou více vyhovovat našim společným potřebám.

2. Transformace základů našeho společného života

Také tento druhý rozměr Velkého obratu je nezbytný – a sice proto, abychom sebe i planetu oprostili od škod způsobených společností průmyslového růstu. Má tyto dvě stránky:

1. Porozumění dynamice kapitalismu korporátních společností, včetně právních a řídicích struktur, které ho podporují.

2. Vytváření struktur založených na vnitřní autoritě a právech občanů, abychom si mohli sami vládnout a chránit základy našeho veřejného života.

Které předpoklady a dohody umožňují nestoudný blahobyt několika málo lidí a zbídačování ostatních? Jaké smlouvy nás udržují v nenasytné ekonomice, která Zemi, naše větší tělo, využívá jako dodavatelský závod i odpadní stoku? Jaké právní struktury brání tomu, aby místní komunity mohly legálně určovat svou vlastní budoucnost a bránit se před zkázou působenou korporacemi?

To není příjemná představa. Abychom se na věc podívali jasně, potřebujeme odvahu a důvěru ve vlastní inteligenci. Pokud je najdeme, budeme za to bohatě odměněni. Existují spousty internetových stránek, blogů a publikací, které demystifikují chod společnosti průmyslového růstu. Přes její zjevnou moc si uvědomujeme také její křehkost a závislost na naší poslušnosti, na klamání, utajování, kontrole a vynucování.

Nacházíme se v době hlubokých změn, která
naléhavě vyžaduje nové způsoby myšlení, a nikoli
zachování současného stavu. Kapitalismus ve své
současné formě nemá ve světě místo.

– Klaus Schwab,
zakladatel
Světového ekonomického fóra

V rámci tohoto druhého rozměru Velkého obratu si nevšímáme jen strukturálních příčin globální krize. Uvědomujeme si také osvědčené i nové způsoby, jak lépe sloužit obecnému dobru. Tyto dvě snahy jdou ruku v ruce. Používají stejné mentální svaly, stejný druh znalostí a je pro ně společná touha po uvedení do praxe. Na mnoha místech, jako výhonky zeleně prodírající se sutinami, klíčí sociální a ekonomická opatření, jejichž cílem je chránit nás před bezprávím a zhoubou. Zpočátku může být obtížné je postřehnout, protože média jim nevěnují pozornost. Nečekáme na to, až se k nám přidají politici, a spojujeme se v akcích pořádaných v rámci komunit. Paul Hawken označuje tento rozmach iniciativ prostých lidí za „největší sociální hnutí v historii lidstva“. Začátkem 20. století usilovala radikální odborová skupina Industrial Workers of the World (jejímž členům se také zlidověle říká „Wobblies“, Průmysloví dělníci světa) o „vybudování nového v rámci staré struktury“. Akce, které uskutečňujeme pomocí svých rukou a mysli, se mohou zdát nevýznamné, ale jsou zárodečným semínkem budoucnosti.

K druhé dimenzi Velkého obratu například patří:

- studijní kruhy a sympozia ke zkoumání chodu globální ekonomiky a k jejímu porozumění,

- náprava a vytváření zákonů na ochranu prostých lidí před privatizací a škodami působenými průmyslovými podniky, formulování a uplatňování společenských práv, práva všeho živého a práva příštích generací,

- zavádění principu předběžné opatrnosti[C] jako právního základu zdravotní a environmentální politiky,

- společenské uznání a zákonná definice práv menšin spadajících do komunity LGBTQ (leseb, gayů, bisexuálů, transsexuálů a queer osob)

- lidové tribunály a komise pro pravdu a usmíření,

- restorativní justice (zaměřená spíše na obnovení poměrů než na represi, pozn. překl.) a pokojné řešení konfliktů namísto soudních sporů a trestů,

- holistická měřítka blahobytu a prosperity – např. indikátor skutečného pokroku, index udržitelného ekonomického blahobytu, indikátor společenského rozvoje, hrubé národní štěstí – namísto nebezpečně zavádějícího ukazatele nazývaného hrubý domácí produkt (HDP),

- obnovitelné, místní a neznečišťující zdroje energie, jako jsou větrné, solární a přílivové elektrárny,

- pozemkové spolky hájící potřeby místních ekosystémů a příštích generací,

- komunity zaměřené na udržitelnost – např. projekty sdíleného bydlení a ekovesnice,

- kurzy permakultury, rodinné a komunální zahrady, farmářské trhy, spolky pro místní potraviny, komunitní zemědělství,

- komunální kompostování, recyklace a bezodpadové programy,

- revitalizační projekty občanů zaměřené na rekultivaci toků, povodí, mokřadů a orné půdy,

- holistické programy pro blaho a zdraví, místně vyráběné bylinné léky,

- lokální měny, časové banky, sdílení nástrojů a banky dovedností pro koloběh zdrojů v rámci společenství,

- sdílené formy vlastnictví, včetně potravinových družstev, podniků vlastněných zaměstnanci, úvěrových svazů a státních bank,

- občanské sítě pro sledování radiace – jako např. SafeCast – pro měření jaderného znečištění z Fukušimy, pokud monitoring a zpravodajství nezajišťuje stát,

- hnutí Occupy, které je projevem radikální demokracie v centrech měst; v jeho rámci jsou obsazována veřejná prostranství, zdarma poskytováno jídlo, zdravotní péče, vzdělání a přednášky a zkoumají se také možnosti rozhodování založené na konsenzu.

Níže uvedený leták amerického Hnutí za práva komunit, přibližně z roku 2014, ukazuje originalitu a praktičnost kampaní v rámci druhého rozměru Velkého obratu.1

Občanská práva: První kroky pro odstranění vlády korporací

Od roku 2000 se po celých Spojených státech začalo šířit Hnutí za práva komunit. Šířilo se postupně v jednotlivých městech a správních okrscích. Komunity vydávají zákony, které se stávají novým paradigmatem a které:

1. Zbavují korporace všech jejich takzvaných ústavních „práv“.

2. Zakazují různé korporátní aktivity, které jsou sice legální, ale poškozují občany i životní prostředí.

3. Deklarují základní právo komunity na samosprávu.

Tyto nové zákony zpochybňují stávající právní struktury, které zakazují komunitám vydávat zákony na ochranu zdraví a blahobytu vlastních obyvatel. Každý takový místní předpis je tudíž aktem komunální občanské neposlušnosti.

Představte si, že se níže uvedené body staly skutečností:

Změnila se základní pravidla

- Korporace už si nemohou svévolně určovat svá pravidla.

- Už se neřeší vždy pouze jednotlivé škody způsobené korporacemi.

- Není možné, aby korporace, které poškozují občany a přírodu, nadále fungovaly.

Učíme se z historie

- Proč bylo nezákonné, aby komunity vydávaly zákony, které by nás chránily před škodami způsobovanými korporacemi?

- Co se můžeme naučit od amerických revolucionářů, abolitionistů, sufražetek a populistů?

Určujeme sami sebe i svou odpovědnost

- Nejsme pouhými spotřebiteli a pracovníky. Jsme „My, lidé“. Jsme suverénní lidé, strážci života pro současnou i budoucí generaci.

- Korporace nejsou žádnými „hodnými korporátními občany“. Jedná se o právní fikce a obchodní struktury držené výhradně v soukromých rukou, a za takové budou považovány v zájmu ochrany zdraví a blahobytu našich komunit.

- Proto získáme zpět náš jazyk i myšlenkové formy z korporátní kultury.

Vládneme sami sobě

- Korporace se staly rakovinou organizované společnosti. Je třeba je zbavit možnosti účastnit se politického rozhodování. Žádné korporátní finance v politické sféře. Žádné lobování. Žádné „vzdělávání“ občanů sponzorované korporacemi.

- My, lidé, máme přirozené právo vládnout si sami.

Naše občanské potřeby uspokojujeme demokraticky

- Nejsme závislí na potravinách společnosti Safeway. Můžeme mít potraviny z místních zdrojů.

- Nepotřebujeme zprávy produkované společnostmi Fox a MSNBC. Nepotřebujeme zábavu vyráběnou konglomerátem Disney. Zdrojem informací i zábavy nám mohou být naše vlastní komunity a média řízená našimi občany.

- My, lidé, můžeme požadovat od naší samosprávy, aby omezila vznik podniků a společností na takové, které nepoškozují komunity, občany ani přírodu.

Namísto regulování definujeme

- Většina předpisů je vytvářena regulovaným průmyslem. Je to podobné, jako bychom udělali kozla zahradníkem.

- Pojďme si určit, co potřebujeme, a zakázat nepotřebné.

3. Změna vnímání a hodnot

Sotva bychom mohli realizovat výše popsané pozdržovací akce, pokud by nás neutvářely naše hluboce zakořeněné hodnoty a způsob nahlížení na sebe i na svět. Naše jednání a struktury, které vytváříme, jsou odrazem našeho vztahu k Zemi a k druhým lidem. Vyžadují změnu v našem vnímání skutečnosti. A tento posun, který se projevuje jako kognitivní revoluce a duchovní probuzení, se odehrává právě nyní. Je to třetí rozměr Velkého obratu.

Silná představivost je také naším hlavním
zdrojem pro rozpoznání vznikající budoucnosti,
pro vizionářské „spatření“ možností toho,
co můžeme právě teď jako jednotlivci i společnost
vytvořit… Je to základní nástroj pro veškerou
ryzí lidskou tvořivost.

– Bill Plotkin

Pochopení a prožitky, které nám tuto změnu umožňují, mohou vycházet z naší bolestné touhy po světě, který se neslučuje s iluzí odděleného a samostatného já. Nebo též mohou pramenit z průlomových objevů vědy, například v oblasti kvantové fyziky a teorie systémů. Můžeme být také inspirováni moudrými tradicemi domorodých obyvatel či mystiky stěžejních náboženství. Nasloucháme jejich učení jako nějaké napůl zapomenuté písni, která nám připomíná, že náš svět je posvátným celkem a my v něm máme posvátný úkol.

V současné době tyto tři proudy – sklíčenost nad stavem světa, průlomy ve vědě a učení předků – splývají dohromady a my čerpáme z jejich společného plynutí. Probouzíme se k tomu, co jsme už dávno věděli: žijeme na této živé planetě, která je zdrojem všeho, co jsme a čeho můžeme dosáhnout. Třebaže nás v posledních dvou stech letech formovala průmyslová společnost, chceme tento svět znovu považovat za posvátný.

Kéž jsem obdařen bystrým zrakem,
kéž je můj pohled velkorysý
a dokáže mne přimět k pohybu.

Kéž dokážu vidět plně a jasně,
a spatřit tak věci v jejich ryzosti.

Kéž probudím se do příběhu života,
který mne obklopuje,
do toho překrásného příběhu.

– David Abram

Získané pochopení a zkušenosti jsou nutné pro naše osvobození se ze spárů společnosti průmyslového růstu. Vedou nás k vznešenějším cílům a hlubšímu uspokojení. Pomáhají nám předefinovat naše bohatství a naši hodnotu. Přetvářením svého vnímání se osvobozujeme z iluzí o tom, co potřebujeme vlastnit a jaké je naše místo v řádu věcí. Posouváme se ze starých omšelých představ konkurenčního individualismu zpátky k prožívání vzájemnosti a sounáležitosti na této živé planetě.

K rozvíjení nového vnímání a hodnot patří například:

- Programy pro místní obyvatele zaměřené na zvyšování povědomí o rasismu ve všech jeho formách a na změnu postojů, nevědomých předpokladů, zvyků a chování (např. „Unlearning Racism“ či „White Awake“).

- Předávání duchovního poselství domorodých obyvatel a jeho využití pro boj proti těžbě dehtových písků, výstavbě ropovodů a proti epidemii povrchové těžby. Hnutí Idle No More pořádá veřejné protesty a půsty s tradičními tanci a modlitbami a také organizuje zasílání petic Spojeným národům.

- Ustanovení stálého fóra pro původní obyvatele ve Spojených národech, jehož dosáhli vedoucí představitelé domorodých národů.

- Iniciativy ke zvýšení porozumění a na oslavu práv Matky Země, práv přírody a práv příštích generací a k pochopení naší odpovědnosti za uznání a ochranu těchto práv.

- Písemný zápis domorodého učení o ochraně posvátných míst v Africe a Amazonii, pro rozvoj soudnictví zaměřeného na ochranu planety.

- Šamanské tradice, včetně potních chýší a transovního bubnování, pro motivaci, vedení a podporu aktivistů.

- Pobyty v divočině, včetně prožitku hledání vize, které účastníkům pomáhají spojit se hlouběji s přírodou jak niterně, tak zevně.

- Duchovní pojetí stvoření, které nacházíme v křesťanství, islámském súfismu i v některých výkladech židovské kabaly, a šíření poselství těchto náboženství o posvátnosti všeho života.

- Angažovaný buddhismus a podobné proudy v hinduismu, taoismu, šintoismu i dalších východoasijských tradicích, které učí úctě k Zemi a vzájemně propojenému bytí všech životních forem jako základu pro duchovní praxi i společenské působení.

- Ekopsychologie, která zvyšuje naše vědomosti o duševním zdraví, včetně naší potřeby hlubokého vztahu se světem přírody, a také o duševních újmách působených společností průmyslového růstu.

- Ekofeminismus, který propojuje politickou kritiku s ženským hnutím, znovu nás ukotvuje ve světě přírody a navrací nás k pojetí základní propojenosti světa a sebe sama.

- Hnutí za environmentální spravedlnost, podle kterého jsou rasismus a kolonialismus příčinou nepoměrných škod působených společností průmyslového růstu ve znevýhodněných společenstvích.

- Hudba, výtvarné umění, poezie, vizionářské romány, tanec, divadlo a film čím dál větší měrou vystihují naši vzájemnou propojenost, a umožňují tak prosazení inovací a zvyšují také naši schopnost důvěřovat.

Přestože pro tuto revoluci v našem poznání, vnímání i v duchovní oblasti stěží nacházíme slova, probíhá velmi rychle. Kalifornský básník Robinson Jeffers vystihl vůni tohoto probouzení:

Vstoupil jsem do života v hnědém lese,

vznešeného života prastarých hor,

kde trpělivý klid skal

vlil se mi do žil.

Tady u nás, ve chřtánu hory, čas neběží tak jako vám.

Stal jsem se potokem, co vede z lesa vodu;

stal jsem se jelenem, co ze mne pije,

a hvězdami, třpytivě zářícími,

z nichž každá je na své osamělé pouti

svým vlastním pánem.

A byl jsem i tmou

mezi hvězdami

a pohltil je v sobě.

Byl jsem i lidstvem,

lišejníkem, co prorůstá tváří oblé skály…

…jak vyjádřit tu dokonalost, již jsem našel,

bezbarvou a čirou;

jež nebyla nektarem, ale extází…2

Tento posun ve vnímání naší identity nám zachrání život při sociálně politických a ekologických otřesech, které přijdou. Všechny důvěryhodné předpovědi mluví o velmi těžkých klimatických podmínkách, které nás čekají. Vzdálené trhy a zásoby se vyčerpávají, finanční instituce kolabují a výrazně se zvyšuje množství klimatických pohrom, jež by mohly podnítit vlny otřesů vyvolávajících strach a chaos.

Činnosti spojené s třetím rozměrem Velkého obratu nás chrání před panikou a paralýzou. Pomáhají nám odolat pokušení strčit hlavu do písku nebo hledat obětní beránky, na kterých bychom mohli vybíjet svůj strach a vztek. Jestliže si uvědomujeme a ctíme celistvost života, můžeme si zachovat bdělost a klid. Víme, že žádný člověk nemůže být spasen jako jednotlivec, a proto společně hledáme cesty, které povedou k sebeuzdravení světa.

Přestože jsme si vědomi Velkého obratu a jeho četné a různorodé aktivity nám dodávají odvahu, nemáme žádnou jistotu, že se bude vyvíjet dostatečně rychle. Nedokážeme říct, co nastane dřív – zda bod zvratu, za nímž už by nebylo možné zastavit rozklad systémů podporujících komplexní životní formy, nebo okamžik, kdy se jednotlivé prvky společnosti podporující život skloubí a uchytí.

Jestliže by proces Velkého obratu selhal, nebylo by to pro nedostatek technologií či příslušných informací, ale spíš z nedostatku politické vůle. Pokud jsou lidé rozrušení, vystrašení a mají malou naději, může jim snadno znecitlivět srdce i mysl. Nebezpečí, jimž v současné době čelíme, jsou všudypřítomná, a přesto je mnohdy nemusíme postřehnout. A i když se nám podaří si je uvědomit, bývá to bolestné. Proto se to znecitlivění týká nás všech. Neexistuje nikdo, koho by nezasahovalo. Nikdo nejsme imunní vůči pochybám, popírání a odvracení pozornosti od závažnosti situace, v níž se nacházíme, a také vůči pochybám o naší schopnosti to změnit. Nicméně žádné z těch nebezpečí, jimž čelíme, od klimatických změn po jaderné války, není tak velké jako ztráta naší schopnosti reagovat.

Strnulost našich srdcí i mysli se projevuje tím, že jako jednotlivci i národy odvracíme pozornost od závažných témat a soupeříme spolu. Například i tím, jaké máme cíle a co nakupujeme. Prozkoumejme tedy tohle znecitlivění blíže. Když si uvědomíme, jak k němu dochází, můžeme se probudit. Metoda obnovy spojení nám pomůže otevřít oči, mysl i srdce. Pak, znovu napojeni na své nejhlubší touhy, si zvolíme život.

A Za tento termín vděčíme norskému filozofovi Sigmundu Kwaloyovi. Používáme ho proto, že je obsažnější než termín kapitalismus – platí totiž také pro státem řízené průmyslové ekonomiky založené na růstu.

B Výraz Velký obrat je kulturní mem, který se objevil v osmdesátých a devadesátých letech 20. století. Měl vyjadřovat revoluční povahu změn, které byly pokládány za nezbytné pro uchování života na Zemi. Craig Schindler a Gary Lapid použili tento termín jako název své knihy vydané roku 1989 (Craig Schindler a Gary Lapid., The Great Turning: Personal Peace, Global Victory. Bear & Co, 1989), v níž zastávali myšlenku odvrácení se od války k míru. Tento termín se znovu spontánně objevil při přehrávání rolí v rámci Metody obnovy spojení, když lidé promlouvali jménem bytostí z budoucnosti v rámci technik napojení se na předchozí i příští generace.

C „Pokud se v důsledku nějaké činnosti zvýší riziko poškození lidského zdraví nebo životního prostředí, měla by být přijata preventivní opatření i v případě, že nejsou plně vědecky prokázané příčinné souvislosti. V takovém případě by nemělo důkazní břemeno ležet na společnosti, ale na zastánci této aktivity. Proces uplatňování zásady předběžné opatrnosti musí být otevřený, demokratický, musí se zakládat na kvalitních informacích a zahrnovat potenciálně postižené strany. Musí zahrnovat také přezkoumání všech alternativ, včetně té, při níž by nebylo nic podniknuto.“ Prohlášení o konsenzu ohledně principu předběžné opatrnosti z domu Wingspread. Konference o principu předběžné opatrnosti konaná v domě Wingspread, 26. leden 1998. [online]. [citováno 8. června 2014]. sehn.org/wing.html.

2

Největší nebezpečí – otupení srdce a mysli

V důsledku ničení světa

postihujícího naše vlastní životy

se stáváme napůl šílenými – a dokonce víc než napůl.

Zničit, co nám bylo s důvěrou svěřeno: jak jen to můžeme unést?

– Wendell Berry

Doufáme, že pokud dovolíme, aby naše pozornost byla odváděna,
nebudeme se muset podívat na to, kdo jsme, nebudeme muset cítit to, co cítíme, a nebudeme si muset připustit to, co vidíme.

– Judy Lief

Velký obrat přichází jako odpověď na naše pocity a vědomosti o tom, co se děje s naším světem. Přináší s sebou jak vnímání nebezpečí, tak prostředky ke konání. Jako vědomé, tělesné bytosti obdařené smysly jsme uzpůsobeni k tomu, abychom reagovali na různé situace: pohotově uskočíme z cesty jedoucímu kamionu, odvážně hasíme požár, skočíme střemhlav do bazénu zachránit dítě. Tato schopnost reagovat byla v průběhu vývoje lidstva nutnou součástí života. Umožňuje nám přizpůsobit se novým výzvám a vytvářet nové schopnosti. Umožňuje celým skupinám a společnostem přežít, pokud jejich členové mají dost informací a svobody ke konání. V rámci systémů je reakce na nebezpečí funkcí zpětné vazby, tedy informačním obvodem, který propojuje vnímání a konání. Schopnost vhodně reagovat závisí na tom, zda správně funguje zpětnovazební smyčka.

Dnes jsou ale nebezpečí ohrožující život na Zemi tak velká a nevídaná, že je obtížné jim všem byť jen i porozumět. Známky zjevného nebezpečí, které by měly zaujmout naši pozornost, vyprovokovat nás a spojit ke společné akci, mají spíš opačný účinek. Vedou nás k tomu, že si dáváme klapky na oči a raději se chceme zabývat jinými věcmi. Naši touhu po rozptýlení podporuje miliardářský průmysl, který nám podsouvá, že pokud si koupíme tohle auto či tamten deodorant, bude vše v pořádku. Jíme maso z velkochovů a plodiny produkované agrobyznysem, a přitom si nepřipouštíme, že obsahují pesticidy, hormony a jsou geneticky upravené. Nakupujeme oblečení a nezajímá nás, kde bylo vyrobené. Raději nemyslíme na to, že může pocházet z vykořisťovatelských manufaktur. Ani se neobtěžujeme jít k volbám, a pokud k nim jdeme, volíme kandidáty, jimž třeba ani nevěříme, že se budou zabývat skutečnými problémy. Přes všechny své zkušenosti doufáme, že se tito lidé najednou probudí a zachrání nás svým odvážným konáním. Stala se naše společnost lhostejnou a nihilistickou? Přestala se starat o to, co se děje s životem na Zemi?

Může to tak vypadat. Reformátoři a revolucionáři apatičnost veřejnosti ostře kritizují. Aby vyburcovali společnost, zveřejňují další děsivé informace, jako by lidé už tak nevěděli, že náš svět je v průšvihu. Kážou o morálce, jako kdyby už lidé skutečně ztratili zájem. Jejich poplašné volání a kázání vedou k tomu, že si lidé nasazují ještě tmavší brýle jako ochranu proti tomu, co se zdá být příliš zdrcující, komplikované a vymyká se jejich kontrole.

Je tedy dobré se na tuto apatii blíže podívat s respektem a soucitně, abychom jí porozuměli. Apatheia je řecké slovo, které doslova znamená ne-utrpení. Etymologie tohoto slova tedy naznačuje, že apatie znamená neschopnost nebo odmítnutí prožívat bolest. Co je to za bolest, kterou v této planetární době cítíme a jíž se zoufale snažíme vyhnout? Je to naprosto jiná bolest, kterou staří Řekové vůbec nemohli znát. Netýká se jen nedostatku hojnosti a zdraví, reputace či blízkých osob, ale ztrát tak obrovských, že jim stěží můžeme vůbec porozumět. Je to bolest pro svět.

Co je to bolest pro svět?

Ze zpráv v médiích i z okolního světa jsme bombardováni signály o bolesti – o propouštění z práce a rodinách bez domova, o toxických odpadech nedaleko našeho bydliště i o hladomoru v dalekých zemích, o čím dál ničivějších hurikánech, záplavách a suchu, o čím dál mohutnějších vojenských útocích. Takové události v nás rozdmýchávají strach, lítost a hněv, o nichž před druhými lidmi mnohdy vůbec nemluvíme. Tyto hluboké reakce vznikají díky naší propojenosti s veškerým životem. Být vědomým v dnešním světě znamená vnímat obrovské utrpení a nebývalé nebezpečí.

Dokonce i taková slova jako strach, hněv a lítost nemohou vyjádřit pocity, které prožíváme, protože označují emoce, jež jsou lidem už dlouho známé. Pocity, které nás sužují v této době, nemůžeme klást na roveň prastarému strachu ze smrti a „zármutku a tisíci fyzických ran, jež naše tělo zdědilo“.1 Jejich zdrojem není ani tak starost o naše osobní já, jako spíš předtucha kolektivního utrpení způsobeného tím, co se děje lidem i jiným druhům života, jak nakládáme s dědictvím našich předků, starostí o příští generace a způsobem našeho chování k živému tělu Země.

Hovoříme tady o něčem, co připomíná původní význam slova soucit, tedy „prožívání bolesti pro něco či někoho jiného“. Je to utrpení, které zažíváme pro větší celek, jehož jsme součástí. Je to bolest celého světa, která se přenáší na každého z nás.

Nikdo není od této bolesti osvobozen, protože nikdo nemůže existovat ve vzduchoprázdné bublině, samostatně a nezávisle na druhých. Cítit bolest pro svět je pro nás stejně přirozené jako přijímat potravu a dýchat, aby se mohlo utvářet to, kým jsme. Není možné ji oddělit od toků hmoty, energie a informací, které námi proudí a udržují nás jako vzájemně propojené otevřené systémy. Nejsme od světa izolováni, ale jsme jeho integrální součásti, podobně jako buňky jsou součástí většího těla. Jestliže je tělo světa traumatizováno, cítíme trauma i my. Pokud slábne a onemocní, cítíme jeho bolest, ať už si to uvědomujeme, nebo ne.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Návrat do života.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.