Ema a její
kouzelná ZOO
Neposedná surikata

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Amelia Cobb

Ema a její kouzelná ZOO – Neposedná surikata – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2021

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

„A teď vyjde pravda najevo,“ oznámil prastrýček Horác důležitě, odemkl víko bedny a zvedl ho. Nad okrajem boční stěny se objevila špičatá tvářička a pak další a další. Zvířátka měla světle hnědou srst a velké černé skvrny kolem očí. Emě se rozbušilo srdce nadšením.

Se zvláštním poděkováním Siobhan Curhamové

Kapitola jedna

Nová zvířecí rodinka

Ema Parkerová namočila štětec do kbelíku se zářivě žlutou barvou. V Záchranné zoo se bude za několik dní, těsně před koncem letních prázdnin, konat speciální honba za pokladem. Honba za pokladem byla její nápad a Ema se těšila, že si před opětovným začátkem školy užije báječný den!

Zoologická zahrada se právě zavřela na noc a Ema se svojí maminkou Lucy klečely na trávníku před hroším výběhem a malovaly transparent, aby se lidé o honbě za pokladem dozvěděli. Ema k usmívajícímu se sluníčku uprostřed transparentu doplnila několik dlouhých zlatých paprsků.

„Tak – a je to,“ prohlásila, pyšná na svoji práci.

PŘIJĎTE NA NAŠI LETNÍ HONBU ZA POKLADEM! BUDE SE KONAT TUTO SOBOTU V 11 HODIN, stálo na transparentu vyvedené zářivě barevnými písmeny. Ema kolem těch slov kromě sluníčka namalovala taky veselé růžové, červené a oranžové květiny.

„To je nádhera, Emo,“ pochválila ji Lucy a začala balit barvy. „Ta honba za pokladem byla úžasný nápad. Už si na ni koupila lístek spousta lidí.“

Ema se usmála. Zbožňovala, když byla zoologická zahrada plná návštěvníků. Ona sama však mezi návštěvníky Záchranné zoo nepatřila. Ve skutečnosti tady bydlela! Zoologickou zahradu založil kdysi dávno její prastrýček Horác jako útočiště pro zvířata, která se ztratila, byla nemocná nebo přišla o svůj domov. Emina maminka tu pracovala jako veterinářka a bydlely spolu v útulném domku na kraji zoo.

Vtom k Emě přiběhl maličký lemurek, podíval se na transparent a zlaté oči se mu nadšeně rozzářily.

„Ahoj, Monty.“ Ema lemurka zvedla a pohladila ho po hebkém šedém kožíšku. Monty byl její nejlepší kamarád a žil s ní a Lucy v jejich domku.

Hroch Jindra se dovalil k plotu výběhu a hlasitě zamručel. Šedivou kůži mu pokrývaly skvrny od bahna. Ema se usmála. Jindra nejvíc ze všeho miloval koupání v blátivém jezírku uprostřed výběhu – všichni hroši to bahno milovali! Jindra znovu zamručel a kývl na transparent. Říkal Emě, že se mu moc líbí. Ema to věděla, protože měla zvláštní tajemství – dokázala mluvit se zvířaty! Zvířata rozuměla jí a ona rozuměla zvířatům. Ale nikdo o tom nevěděl, dokonce ani její maminka nebo prastrýček Horác. A tak se na Jindru jen tiše usmála a přikývla.

„Můžu se zeptat, co se tady děje?“

Ema se otočila a spatřila, jak na chodníku stojí pan Pinč s rukama v bok a mračí se.

„A jéje!“ zamumlal Monty a vyskočil Emě na rameno.

Pan Pinč byl ředitelem Záchranné zoo. Byl vysoký, hubený a skoro pořád mrzutý.

„Vyrábíme transparent na letní honbu za pokladem,“ odpověděla Lucy a uklidila poslední barvu.

„No, každopádně děláte nepořádek,“ podotkl pan Pinč. „Podívejte!“ ukázal na trávník.

„Na co?“ zeptala se Ema zmateně.

„Barva!“ vyštěkl pan Pinč.

Ema se pozorněji zadívala na místo, kam ukazoval, a všimla si maličké žluté skvrnky na trávě. „Vždyť je to jen pár kapek,“ namítla.

Hroch Jindra posměšně zafrkal.

Pan Pinč se otočil a zaškaredil se na něj. „A podívejme se na toho špindíru Jindru,“ pronesl a znechuceně zavrtěl hlavou. „Je celý od bahna.“

„U hrochů je normální, že jsou celí od bahna,“ bránila Jindru Ema. „Bláto je v tomhle horku ochlazuje. Těšíte se na honbu za pokladem?“ zeptala se, aby změnila téma hovoru.

„Ne, netěším,“ odsekl pan Pinč. „Davy lidí, kteří pátrají po cenách, mi moc zábavné nepřipadají.“ Otočil se na podpatku a nasupeně odpochodoval.

Monty seskočil Emě z ramene, rozzlobeně přecházel sem a tam a předstíral, že je pan Pinč. Ema se zahihňala – Monty byl vážně drzoun!

Vtom kolem nich prošel ošetřovatel hrochů s kolečkem plným písku.

„Ahoj, Emo. Ahoj, Lucy,“ zavolal.

„Ahoj, Pepíno. Co budeš dělat s tím pískem?“ zavolala Ema zpátky.

„Chystám nový výběh pro nějaká speciální zvířata,“ odpověděl Pepíno s úsměvem.

Emu zašimralo v žaludku. Byla šťastná, když do Záchranné zoo dorazily nové přírůstky!

„A co je to za zvířata?“ zeptala se nedočkavě.

„Budeš muset počkat a uvidíš!“ opáčil Pepíno. „Tvůj prastrýček Horác chce, aby to bylo překvapení. Ale kdyby s tím Lucy souhlasila, můžeš jít se mnou a pomoct mi s přípravou výběhu.“

Ema se vzrušeně podívala na maminku.

„Utíkej,“ svolila Lucy s úsměvem. „Až pověsím transparent, přijdu za vámi.“

Ema se rozběhla za ošetřovatelem a Monty poskakoval vedle ní.

„K čemu má podle tebe všechen ten písek?“ pošeptala lemurkovi. „Jaký druh zvířat potřebuje písek?“

„Ehm – písečný hroch?“ navrhl Monty.

Ema se zatvářila zmateně. „Myslím, že žádné takové zvíře jako písečný hroch neexistuje.“

Montyho to očividně zklamalo. „A co písečná panda?“

„Taky ne,“ zavrtěla Ema hlavou.

„A co pííís-tácie? Mám hlad!“ oznámil lemurek a pohladil si bříško.

„Ty máš hlad pořád,“ zachichotala se Ema. Vytáhla z kapsy pytlík semínek a nabídla je Montymu.

Následovali Pepína k zadní části hrošího výběhu, kde se v zapadajícím slunci lesklo skleněné oplocení domova pro nové přírůstky. Výběh pokrývala vrstva písku a hlíny a leželo v něm několik klád a kamenů, ale jinak byl prázdný.

Ema se dívala, jak Pepíno vešel dovnitř a vyklopil písek z kolečka. Mozek jí pracoval na plné obrátky, když se snažila vymyslet, pro jaký druh zvířete může ten výběh být. Písek se obvykle vyskytoval v poušti na horkých místech, jako byla Afrika. A Pepíno byl ošetřovatel, který se staral o hrochy – ti taky pocházeli z Afriky. Ema v duchu chvatně probírala další zvířata, která tam žijí: lvi, levharti, sloni, žirafy… Jenže pro ně už Záchranná zoo výběhy měla a byly mnohem větší než tenhle!

Najednou Ema uslyšela tiché hučení na obloze, které stále sílilo.

Všechna zvířata v zoo začala bučet, řvát, troubit a švitořit.

„Goo! Goo!“ vykřikl Monty a začal nadšeně poskakovat.

Ema měla taky chuť poskakovat. Takhle Monty říkal jejímu prastrýčku Horácovi a zvuk, který slyšela na obloze, byla helikoptéra! Ema se otočila právě včas, aby ji zahlédla, jak přistává na opačné straně nového výběhu.

„Prastrýček Horác!“ zajásala, a jakmile se lopatky na střeše helikoptéry zastavily, rozběhla se ho přivítat. Dveře helikoptéry se otevřely a prastrýček Horác vystoupil z kokpitu. Měl na sobě safari oblečení a kolem krku dalekohled. Jeho hustý bílý plnovous pokrýval prach. Za ním vyletěl z helikoptéry nádherný zářivě modrý pták. Byl to Kiki, ara hyacintový, kterého prastrýček Horác před mnoha lety zachránil a on ho teď všude doprovázel.

„Emo!“ zahlaholil prastrýček Horác a spěchal ji obejmout. „Tak rád tě vidím.“

„Já tebe taky!“ vyhrkla Ema. „Kde jsi byl? Jaké zvíře jsi zachránil? Můžu ho vidět?“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Ema a její kouzelná ZOO - Neposedná surikata.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.