Nebezpečná hra

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.motto.cz

www.albatrosmedia.cz

Camilla Läckberg

Nebezpečná hra – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2021

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Přeložila Vendula Nováková

Gå i fängelse

Copyright © 2019 Camilla Läckberg

Published by arrangement with Nordin Agency AB, Sweden

Translation © Vendula Nováková, 2021

Cover photography © Ramon L. Farinos / Shutterstock.com

ISBN tištěné verze 978-80-267-2089-8

ISBN e-knihy 978-80-267-2156-7 (1. zveřejnění, 2021) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-267-2157-4 (1. zveřejnění, 2021) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-267-2155-0 (1. zveřejnění, 2021) (ePDF)

Pro Meju a Polly

První část

Z RÁDIA SE LINE písnička Walk Like an Egyptian, její oblíbená. Taxikář se pohupuje do rytmu. Je cítit potem a pod vlasy na zátylku má maličké červené pupínky. Občas se na ni podívá ve zpětném zrcátku a Liv Andréassonová pokaždé odvrátí zrak.

Nevadí, myslí si Liv. Odpouštím ti, že smrdíš potem a že sis olízl rty, když jsi mě viděl vycházet ze vchodu, přestože jsem minimálně o třicet let mladší než ty.

Před čtyřmi lety jí řidička z Taxi Stockholm zachránila život, a proto Liv této firmě zůstala věrná dodnes. Na rozdíl od svých přátel nikdy nejezdí Uberem.

Řidič se na ni opět podívá.

Liv odvrátí hlavu, pozoruje město.

Za okýnkem se míhá temný, zasněžený Stockholm.

Zimní ulice, zimní krajina.

Lidé venku jsou pořádně nabalení, choulí se v teplých péřových bundách, které mají přehozené přes slavnostní oblečení, ve světle pouličních lamp jim od úst stoupá pára.

Walk Like an Egyptian dozní a moderátor žoviálně oznámí, že do nového roku už zbývá jen šest hodin. Liv se začala líčit už odpoledne, v garsonce na Valhallavägenu. Ve skutečnosti bydlí s rodiči. Garsonku si tajně najala přes inzerát na internetu. Má ji už tři měsíce a ještě další tři bude její. Majitelka bytu odjela na Bali hledat své pravé já. Liv v garsonce tráví co nejvíc času. Jezdí tam rovnou ze školy. Lže rodičům, že přespává u kamarádů. A že má hodně učení. Koneckonců v létě skládá maturitu.

Nijak ji nelákalo své útočiště někomu ukazovat. I když jednoho člověka by tam pozvala ráda. Ale ví, že k tomu nikdy nedojde. Auto odbočí, projede tunelem a vzápětí se jim otevře pohled na řeku Söderström. Na druhém břehu se třpytí desetitisíce světel. Auto nadskočí a najede na most Danviksbron. Liv sáhne po kabelce, vytáhne z ní láhev od Spritu, v níž má vodku, a napije se. Zaloví v kabelce, najde tabletku volně pohozenou ve vnitřní kapse a strčí si ji do úst. Cítí, jak se jí rozpouští na jazyku a v ústech se rozlévá známá hořká chuť.

„Měla jste dobrý rok?“ zeptá se šofér.

„Nic moc. Před dvěma týdny mi umřela máma.“

Dnes už z ní ta lež vyjde, ani neví jak. Poprvé o své mámě lhala na večírku asi před rokem. Slova jí zničehonic vylétla z úst, a když Liv viděla, jak to její doprovod šokovalo, zalil ji osvobozující, téměř opojný pocit. Připadalo jí, jako by máma neexistovala. A pokud neexistovala, nemohla ji zradit.

Muž vykulí oči. Liv zahřeje pocit uspokojení. Vyvedlo ho to z míry. Neví, co si počít. Řidič hledá správná slova, chce říct něco konejšivého, ale nakonec se spokojí jen se zamumláním.

„Upřímnou soustrast.“

„Stejně jsme si nebyly moc blízké.“

Za okýnkem už se míhají známé končiny. Tady vyrůstala, u průlivu Skurusundet kousek od Stockholmu. Livina rodina se sem přestěhovala z Örebro, když jí byly čtyři. Domy jsou tu velké, s výhledem na úzký průliv. Nejkrásnější z nich mají samozřejmě vlastní přístup k vodě. Z lodi působí panoramatická okna jako akvária, v nichž boháči žijí své životy. Liv to ví. Její rodina v jednom z těch akvárií bydlí. Po úzkých uličkách teď jezdí jen taxíky, SUV a sportovní auta jsou zaparkovaná na příjezdových cestách nebo stojí v garáži. Ve většině domů je zhasnuto. Místní obyvatelé obvykle slaví silvestra v zahraničí. V Chamonix, na Seychelách, v Sankt Antonu nebo na Maledivách. Livin Instagram v tuto roční dobu připomíná cestu kolem světa.

Řidič zastaví a Liv mu podá svou kartu, zadá PIN a mlčky zaplatí. Vystoupí a upraví si krátké šaty.

Pod náporem studeného větru se roztřese. Má na sobě boty s jedenácticentimetrovými podpatky, které jí opticky zeštíhlují a prodlužují nohy. Liv doufá, že vypadají štíhlejší a delší než Martininy. I když jsou nejlepší kamarádky, jedna druhou se snaží ve všem předčit. Odjakživa spolu soupeřily, ale také si byly vzájemnou oporou. Jejich vztah není nijak jednoduchý.

Liv na příjezdové cestě šlápne do zamrzlé kaluže, zavrávorá a uleví si nadávkou. To je celá ona. Rychle vzhlédne k domu, aby se ujistila, že ji nikdo neviděl, chytne se zábradlí a opře se o něj, aby na třech schodech k domu neuklouzla. Zazvoní.

Dveře se ihned otevřou.

„Jsi tu brzy,“ řekne Max. Má na sobě smokingové kalhoty a košili, kolem krku neuvázaného motýlka. Pro Liv je nezvyk ho takhle vidět. Normálně nosí koženou bundu a tričko. A džíny má obvykle roztrhané. Prochází mu to, přestože většina jejich spolužáků se každé ráno strojí do košil a svetříků pastelových barev.

„Zrovna se převlíkám,“ oznámí jí a ustoupí stranou.

Liv se snaží z jeho hlasu poznat, v jakém je rozpoložení. Má radost, nebo chtěl být ještě chvilku sám? S Maxem je to zvláštní. Někdy mu vidí až do hloubi duše, dokáže se vcítit do každičké buňky jeho těla. Jindy jí připadá naprosto cizí, skoro jako by ani nemluvili stejnou řečí. Třebaže se znají od dětství. Max přelétne očima po jejích černých krátkých šatech. Ale nic neřekne. Ani jeho pohled nic nevyjadřuje. Jen zaznamenává.

Liv jde za ním dovnitř. Dům je třípatrový. Jeden z největších a nejluxusnějších ve čtvrti Skuru. Přízemí tvoří jediný obrovský prostor s výhledem na temný průliv a právě zde dnes oslaví příchod nového roku. Jednu část místnosti zabírá kuchyňský kout s velkým kuchyňským ostrůvkem a jídelním stolem pro minimálně dvanáct osob, druhé části dominují dvě obří pohovky od designérské firmy Svenskt Tenn s klasickým potahem od návrháře Josefa Franka. Místnost má zcela zjevně udělat na návštěvníka dojem, připomíná velký sál, zařízený nejdražšími klasickými designovými kousky, doplněnými o zděděné cennosti, nad kterými by aukční síň Bukowskis zbledla závistí.

Maxův otec zastává významnou pozici ve vedení banky, matka je v domácnosti. To je ovšem poněkud zavádějící označení. O domácnost se totiž nestará. Ani nepečovala o děti, když byly menší a ještě bydlely doma. Na všechno mají služebnictvo. Max je nejmladší ze čtyř dětí a jediný, kdo se ještě neodstěhoval.

Před velkým panoramatickým oknem stojí prostřený jídelní stůl, ozdobený záplavou zlatých třpytek. Z křišťálového lustru nad stolem visí praporek s nápisem Šťastný nový rok! Na mramorové desce kuchyňského ostrůvku čekají čtyři nádoby s ledem, z nichž vykukují hrdla láhví. Přestože večer budou jen čtyři, na ostrůvku je vyrovnaných aspoň čtyřicet sklenek na víno a šampaňské.

„Krásně jsi to nachystal,“ zasměje se Liv. „Ale proč tolik skleniček?“

„Ať z žádný nemusíme pít víc než jednou.“

„To bude zítra hodně špinavýho nádobí.“

„To není můj problém,“ pokrčí Max rameny. Liv se postaví zády k ostrůvku. Konečky prstů si přejede po paži, kůže zareaguje a tělem jí projede záchvěv. Liv si nejdřív myslí, že je jí zima, ale pak jí dojde, že asi začíná účinkovat tabletka.

„Dáme si panáka, než přijdou ostatní,“ rozhodne Max a přistoupí k prosklené skříni se zabudovaným osvětlením. Vezme dvě skleničky, postaví je na mramorovou desku vedle Liv, z nádoby s ledem vytáhne zamlženou láhev vodky Absolut a nalije jim. Trochu vybryndá. Setře kapky prstem a strčí si ho do úst. Zašklebí se. Pak si prst namočí znovu a přiblíží ho k Liv. Ta mu ho olízne. Rychle. Vlastně má chuť nechat si jeho prst v ústech trochu déle, ale neodvažuje se. Mlčky pozvednou sklenky, zakloní hlavu a kopnou do sebe vodku.

Oba hlasitě vydechnou a odloží skleničky.

„Vaši už dorazili. Staříci slaví jako o život,“ řekne Max.

Tentokrát Liv neunikne jeho pohrdavý tón.

Naznačí jí, aby se šla podívat k oknu. Ukáže na vedlejší dům. Liv ihned pozná záda své matky, dlouhé zrzavé vlasy rozpuštěné po obnažených zádech. Zrovna mluví s Maxovým tátou. Liv napočítá celkem osm lidí. Mezi jejich hlavami uvidí muže, který Liv proti její vůli před čtyřmi lety připravil o panenství. Nějakou dobu ho neviděla a bezděčně sebou trhne. Vybaví si jeden výjev a po celém těle jí přejede mráz. Letmo se podívá na Maxe, jestli si něčeho nevšiml, ale ten pořád upřeně zírá na vedlejší dům. Liv by nejradši na toho muže ukázala a řekla „on mě znásilnil“, ale pevně stiskne rty. Nikdy se s tím nikomu nesvěřila. A jak by na to zareagoval Max? Možná by se mu zhnusila? Nejspíš ano.

„Uděláš mi drink?“ zeptá se radši Liv a odtáhne ho za paži k láhvím alkoholu.

„Co si dáš?“

„Nechám se překvapit.“

„Jsem snad nějakej upocenej barman, nebo co?“ opáčí Max s kamenným výrazem.

Pak se mu tvář rozzáří úsměvem. Naplní dvě sklenky ledem, přilije spoustu tvrdého alkoholu a doplní to trochou sody. Jeden drink podá Liv. Ta si ho vezme a přiťuknou si. Zaháknou se pravýma rukama za lokty a smějí se tak, že většina pití skončí na podlaze a na oblečení.

To je rozesměje ještě víc.

Ale Max zničehonic zvážní a vytrhne se. Liv se otočí. Zjistí, že je pozorují Martina s Antonem. Martina přeskakuje pohledem z Maxe na Liv. Těkavě. Neklidně. Ale ne naštvaně. Spíš překvapeně.

Už si svlékla bundu, má na sobě šaty s flitry. Černé boty na vysokém podpatku. Pravděpodobně už několik fotek svého outfitu zveřejnila na Instagramu. Světlé vlasy jí splývají po ramenou a po zádech jako vodopád. Pokud žárlí, nedává to najevo.

Vedle ní stojí Anton. Vlasy má ulíznuté dozadu. Je oblečený ve smokingu. Jeho lakýrky vypadají příliš velké. Anton zamíří k Liv a Max mezitím políbí Martinu. Liv se nechá obejmout, z Antonova mohutného těla cítí vůni Calvin Klein, a přitom sleduje, jak Max Martinu zaklání, jako v nějakém starém hollywoodském filmu, a teatrálně ji líbá.

„Ty jo, dneska večer si to fakt užijem,“ řekne Martina a zatáhne Liv do koupelny. Tam si bezostyšně vyhrne flitrové šaty, stáhne si černé krajkové kalhotky ke kolenům a posadí se na toaletu.

Liv se zády opře o jedno ze dvou umyvadel.

Martina je její nejlepší kamarádka, Liv ji má strašně ráda. I když od té doby, co si pronajala byt v Gärdetu, už se po škole nevídají. Asi to měla Martině říct. Ale chtěla něco, co bude jen její. Místo, kde bude mít od všech pokoj. A není si jistá, že by to Martina pochopila. A že by si to nechala pro sebe.

Martina něco brebentí. Liv ji slyší, ale neposlouchá. Někdo zaklepe na dveře.

Maxův hlas.

„To jsem já.“

„Počkej chvilku,“ řekne Martina. Vstane, obleče si kalhotky a upraví si šaty. Podívá se na sebe do zrcadla, kývne na Liv a ta odemkne. Liv nechá Martinu s Maxem o samotě a cestou do jídelny slyší, jak za sebou zamykají dveře.

Na stejném místě, kde jí Max teprve před několika minutami strčil prst do úst, teď stojí Anton. V ruce drží telefon a v reproduktorech v místnosti najednou zapraská. Ze všech stran zaduní hudba. Anton něco říká, rty se mu pohybují, ale hudba – Liv si myslí, že je to Rihanna – všechno přehluší. Anton ztlumí hlasitost, zastrčí telefon do kapsy smokingových kalhot a jde Liv vstříc.

„Hrozně ti to sluší,“ řekne. „Úplná modelka.“ Liv pozná, že se Anton snaží působit sebejistě a uvolněně, ale vidí na něm, jak je nervózní. Na krku mu vyskákaly rudé skvrny. Natáhne se po sklence s pitím.

„Tobě taky.“

Má Antona ráda. Ve škole patří k oblíbeným klukům, pravděpodobně proto, že je Maxův nejlepší kamarád. Žije v Maxově stínu, stejně jako Liv od základní školy žije v tom Martinině. Jakmile se Max s Martinou vrátí, Anton zaměří pozornost na Maxe, začne se předvádět a jako obvykle vtipkovat o Livině výstřihu, anebo se jí celý rozchechtaný zeptá, jestli by mu ho nechtěla vykouřit.

Liv mu to nemá za zlé. Anton musí Maxe bavit. Být pořád o něco horší a zároveň Maxe stavět na piedestal. To je jeho práce, jeho úkol.

Anton stojí u okna, Liv ho pozoruje, je hezký, ale chybí mu Maxovo charisma, jakási samozřejmost, kterou v sobě člověk buď má, nebo nemá. Anton se dívá na svůj dům, večírek jejich rodičů je v plném proudu. Návštěvníky obchází muž v bílém a nabízí jim jednohubky. Skoro až sem doléhá cinkot skleniček se šampaňským.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Nebezpečná hra.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.