© Edizioni Cantagalli, s. r. l., 2018

Siena – Italia

Z talianskeho originálu:

Sergio Stevan: Giuda. Nel buio, la luce

Vydal: © Zachej.sk, 2019

Preklad: © ThLic. Mgr. Klaudia Kuchtová, Th.D.

Grafika: © Bookwork

Redaktorka: PhDr. Zuzana Ring

Jazyková korektúra: Mgr. Martina Bodnárová, PhD.

Nihil obstat: Prof. ThDr. Cyril Hišem, PhD.

Imprimatur: Mons. Bernard Bober, arcibiskup – metropolita, ABÚ Košice – Prot. č. 1312/18, 22.11.2018

Biblické citáty sú uvedené podľa oficiálneho katolíckeho prekladu Svätého písma (SSV, 2016).

ISBN: 978-80-89866-94-6

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto publikácie sa nesmie reprodukovať v akejkoľvek podobe alebo akýmkoľvek spôsobom (elektronicky, mechanicky, fotokópiami alebo iným spôsobom) bez súhlasu vlastníka autorských práv.

„Slučku zúfalstva, ktorá zviera hrdlo,
Pán nahrádza slučkou zástery, ktorá je previazaná
okolo bedier námorníckym uzlom nádeje.“

Mons. Tonino Bello

Venované tým, ktorí stratili nádej, aby na svojej ceste temnoty
a utrpenia stretli anjela,
ktorý ich uteší a ukáže im cestu k svetlu.

Obsah

PREDSLOV

PREČO HĽADÍME NA JUDÁŠA?

JUDÁŠ POVOLANÝ

UMÝVANIE NÔH

TRIDSAŤ STRIEBORNÝCH

JEŽIŠ JE ZAJATÝ: SLOBODA, KTORÁ SA DARÚVA

OD JUDÁŠA K MATEJOVI

Judášovo pokánie

HNIS, ČO SA VŔTA DO KOSTÍ

O neresti závisti

PRED TAJOMSTVOM NEPRÁVOSTI

Rozjímanie nad Zajatím Krista od Michelangela Merisiho, známeho ako Caravaggio

BOH JE MILOSRDENSTVO

„Lebo láska je mocná ako smrť.“ Pieseň piesní 8,6

LENŽE JA MÁM RÁD AJ JUDÁŠA

JUDÁŠOVO TAJOMSTVO

PREDSLOV

Počas ambroziánskeho slávenia Zeleného štvrtku, keď sa pripomínajú – na rozdiel od známejšej rímskej liturgie – udalosti z noci zrady, sa desaťkrát, skoro obsedantne, objavuje negatívna postava Judáša Iškariotského. Už na začiatku slávenia je Judáš nazvaný „najhorší obchodník“, ten, ktorý predáva Krista, Svetlo sveta, temnotám za hŕstku strieborných mincí so zlovestnou žiarou. Judáš, akoby poháňaný akousi nekontrolovateľnou a nezadržateľnou zotrvačnou silou, ktorá ho tiahne do priepasti, je ten, ktorý sa ponáhľa zradiť svojho Pána a „vydať ho“ do rúk hriešnikom. V tomto spočíva paradox, ktorý ambroziánska prefácia Zeleného štvrtka jasne vyjadruje silným kontrastom: Toho, ktorý je Pánom anjelov, predáva sluha! A dvakrát, v dvoch nádherných ambroziánskych liturgických textoch, vstupuje profil Judáša do protikladu s profilom ďalšieho hriešnika, s takzvaným „dobrým lotrom“. Obaja boli dramaticky zapojení do udalostí Kristovho umučenia. Lenže kým Judáš zrádza bozkom, dobrý lotor svojou úpenlivou prosbou ako prvý získava raj. Kým Judáša po jeho zločine zastihne osud násilnej smrti, dobrý lotor prijíma ako dar večný život. Zdá sa, akoby ambroziánska liturgia Zeleného štvrtka chcela touto Judášovou prítomnosťou (ktorú som nazval obsedantnou) takmer v každom liturgickom texte varovať veriacich pred tým, aby si prešli jeho negatívnou skúsenosťou hriechu a zrady. Aj posledná modlitba, tá, ktorou sa končí celé slávenie omše In cena Domini, prosí Pána o milosť a pomoc, aby sme neboli zapletení do temnoty neverného učeníka. Áno – pretože môžeme byť učeníkmi Krista a zároveň nevernými učeníkmi. Ak sa to stalo Judášovi Iškariotskému, ak sa to stalo Petrovi, ktorý zaprel, ak sa to stalo všetkým apoštolom, ktorí pred Kristovým umučením utiekli, môže sa to stať komukoľvek a môže to nasledovať hneď po chvíľkovom nadšení z Krista.

Stránky tejto knihy napísal ambroziánsky kňaz, ktorý čerpal z ambroziánskej liturgie vlastnú spiritualitu. Dôkladne skúmajú postavu Judáša a jeho tragický a emblematický osobný príbeh. Autor sa totiž snaží dostať do najskrytejších hlbín osobnosti zradného apoštola a rekonštruuje jeho pokrivený vnútorný životopis tým, že pomocou metódy lectio divina znovu prechádza pasáže Svätého písma, ktoré nám Judáša vykresľujú: na začiatku Kristov hlas, ktorý ho volá k učeníctvu; potom prerušenie tohto povolania; pokušenie peňazí; had závisti, ktorý zožiera myseľ a srdce; tajomstvo koexistencie dobrej pšenice spolu s kúkoľom, dobra a zla, v dejinách a v srdci každého človeka; až po rozhodnutie opustiť Krista a v zajatí posadnutia satanom dokonca aj zradiť; a potom ten záblesk náhleho svetla, ktoré osvetlí jeho svedomie a prinúti ho vnímať drámu spáchaného zla; a po prvej pohnútke ľútosti zúfalstvo toho, kto si uvedomuje, že už – možno – niet nápravy; a napokon – konečný výsledok údelu smrti.

„Temnoty neverného učeníka,“ hovorí ambroziánska liturgia, akoby sumarizovala skúsenosť Judáša Iškariotského. Zo stránok dona Stevana sa vynára naliehavá otázka: Prečo to všetko? Prečo zrada? Ako mohol apoštol, povolaný Kristom, ktorý zdieľal s Kristom tri roky svojho života, dospieť do tohto bodu? Je to vôbec možné? Je ťažké odpovedať na tieto otázky. A možno práve to je dôvod, prečo už v prvých storočiach kresťanstva boli vyskúšané mnohé cesty, ako nejakým spôsobom rehabilitovať postavu Judáša, ako zmierniť „temnotu“, ktorá ho obklopuje, ako ospravedlniť – ak je to vôbec možné – jeho činy, ako vpustiť do tejto udalosti aspoň záblesk svetla.

Ten, kto v sedemdesiatych rokoch minulého storočia videl prvýkrát televízny seriál Ježiš Nazaretský od Franca Zeffirelliho, zostal skutočne ohromený interpretáciou kontroverznej a zároveň fascinujúcej postavy Judáša Iškariotského, akú slávny florentský režisér podal: jeho zámerom nebolo ublížiť Pánovi. Chcel, aby sa Učiteľ postavil pred synedrium a objasnil svoje pozície vzhľadom k reorganizácii. Preto sa Judáš ponúkol, takmer ako sprostredkovateľ, že zorganizuje stretnutie, ktoré sa, nanešťastie, napriek bezprostredným úmyslom zmenilo na konflikt. A tak to, o čom si myslel, že by mohlo byť objasňujúcou debatou, sa zmenilo na súdny proces. To, čo malo byť zmierením, sa zmenilo na odsúdenie. Skrátka: tragická situácia, ktorá sa mu vymkla z rúk. Z tohto sa vynára Judášovo zdesenie, uvedomenie si klamstva, ktoré ohromilo jeho a Učiteľa, a nakoniec nenapraviteľná výčitka s tragickým rozhodnutím spáchať samovraždu.

Aj don Sergio Stevan v tejto knihe nechá preniknúť do hustej tmy Judášovho príbehu nejaký záblesk svetla a nádeje. A to predovšetkým tým, že sa spolieha na dva výnimočné názory, ktoré často pôsobia ako kontrapunkt voči jeho meditatívnemu rozprávaniu a ktoré uzatvárajú celé dielo v prílohe: don Primo Mazzolari a Giovanni Papini.

Veľmi slávna je homília dona Mazzolariho, ktorý hovorí o Judášovi ako o „našom bratovi“ (!), o bratovi v spoločnej biede hriechu. Judáš bol tiež zahalený – takto sa odvažuje dúfať kňaz z Bozzola! – do Božieho milosrdenstva, do prekvapujúcej lásky Krista, ktorý ho napriek všetkému oslovuje „priateľ“. A don Mazzolari zakončuje tým, že doslova zvráti všeobecnú mienku, ktorá by rada odsúdila Judáša naveky na rozdiel od dobrého lotra, ktorý bol spasený in extremis: „Možno je prvým apoštolom, ktorý vstúpil [do raja] spolu s dvoma lotrami. Sprievod, ktorý určite nerobí, ako sa zdá, česť Božiemu Synovi, ako si to niekto predstavuje, ale ktorý ukazuje veľkosť jeho milosrdenstva.“ Poznamenávame, že tento protikladný kontrast, ktorý antická ambroziánska liturgia Zeleného štvrtka vykreslila medzi Judášom a dobrým lotrom, tu je znovu spojený do úžasnej syntézy: presne do „syntézy Božieho milosrdenstva“.

A potom Giovanni Papini svojou spletitou úvahou o Judášovom príbehu, ktorý on nazýva „tajomstvom“, a to tajomstvom uchovaným v Kristovom srdci, na ktorom všetci máme účasť, pretože nikto sa nemôže považovať za človeka, ktorý nemá účasť na tom, čo sa stalo v noci zrady. Zrady, ktorej sme nejakým spôsobom všetci „komplicmi“. Tá nás neoprávňuje k tomu, aby sme vynášali akékoľvek súdy nad Judášom, ale skôr ho naďalej ponechali Božiemu milosrdenstvu.

Autor sa obracia aj na iné dva názory, ktoré ako dva lúče svetla umožňujú osvietiť Judášovu temnotu a následne našu temnotu (povedal by Giovanni Papini). Predovšetkým slová pápeža Františka, ktorý vo svojom prejave zo 16. júna 2016 komentoval starobylú stredovekú hlavicu burgundskej katedrály. Na akomsi zdvojenom obraze vedľa výjavu obeseného Judáša nájdeme vyobrazeného Krista – Dobrého Pastiera, ktorý nesie na svojich pleciach telo samotného Judáša. Akoby tým chcel povedať, že zradný učeník nie je ponechaný napospas svojmu nepriaznivému osudu, ale tak ako stratená ovečka bude zachránený úkonom ľudsky nepredstaviteľného milosrdenstva. Milosrdenstva, ktoré sa nevzdáva ani pred najhustejšou temnotou.

A nakoniec je správne pripomenúť si – ako posledný záblesk svetla – prekvapivé slová Mons. Tonina Bella, ktoré sa autor rozhodol uviesť ako motto svojej knihy: proti slučke obeseného Judáša asketický a duchovný biskup z Molfetty stavia slučku zástery použitú pri umývaní nôh, symbolickom geste nekonečnej lásky Krista k svojim učeníkom. A tak proti slučke zúfalstva stojí slučka nádeje; či, lepšie povedané, slučka ľudského zúfalstva sa rozväzuje a znovu zväzuje v slučke nádeje, ktorej predmetom je nekonečné Božie milosrdenstvo.

Sme teda vďační donovi Sergiovi Stevanovi za túto jeho knihu. Tá cez Judášov príbeh a Judášovu skúsenosť, ktoré analyzoval so psychologickou jemnosťou a doktrinálnou obratnosťou, pozýva každého pozorného a účastného čitateľa, aby bral vážne, bez ľahkých samorozhrešujúcich uzmierení, závažnosť a tragickosť hriechu, jeho následkov, ale zároveň otvára veriace srdce Kristovmu svetlu, ktoré víťazí vždy a v každom prípade nad našou temnotou.

Mons. Marco Navoni,

doktor Ambroziánskej knižnice,

kanonik dómskej kapituly a Sv. Ambróza,

Miláno

PREČO HĽADÍME
NA JUDÁŠA?

Zastaviť sa a premýšľať o Judášovi môže byť risk. A môže to byť aj zložité. Apoštol temnoty sa na prvý pohľad javí ako záporná osoba alebo aspoň postava, ktorej sa treba vyhnúť. Je príkladom, pred ktorým treba s hrôzou uniknúť, je ozajstným stelesnením temnoty svedomia, od ktorého by sme sa mali radikálne vzdialiť.

Na druhej strane by Judáš mohol predstavovať skrytú časť každého človeka: tú, ktorá zaznamenáva zrady života.

Keďže táto skutočnosť je znepokojujúca a odporná, možno stojí za to odložiť akýkoľvek druh súdu nad tajomstvom tohto človeka. Namiesto toho si treba položiť niekoľko otázok a vyskúšať ťažkú cestu porozumenia alebo prinajmenšom interpretácie.

Každý človek zostáva tajomstvom a ako taký má právo nebyť súdený. Tajomstvo je samo osebe neznámym faktom, temnotou, ktorá interpeluje naše svedomie, našu inteligenciu alebo našu vieru.

Čo my o tom môžeme vedieť, čo sa odohráva v srdci človeka?!

Treba mať na pamäti, že Judášova minulosť nie je známa a nie sme schopní ju ani hodnotiť. Je ťažké byť objektívny pri spoznávaní minulosti druhých. Minulosť hlboko poznačí človeka: ona nie je niečím, čo s ľahkosťou zanecháme za sebou a od čoho sa ľahko môžeme oslobodiť. Naopak, predstavuje koreň, z ktorého vyrastá prítomnosť a chtiac-nechtiac ovplyvňuje aj budúce rozhodnutia. Je to niečo zásadné, čo určuje spôsob bytia človeka.

Poznanie ľudskej duše je teda úkon, ktorý zahŕňa nekonečnú schopnosť vnímať bytie druhého, mať úplnú empatiu, hlbokú schopnosť milovať a byť plný súcitu. Svätý Pavol hovorí, že iba cez Boží pohľad vidíme pravdu o sebe samom: „Budem poznať tak, ako som aj ja poznaný“ (porov. 1 Kor 13,12).

Možno je práve toto cesta, ktorá pomôže vyrovnať sa s tajomstvom a drámou Judášovho života, ako aj s príbehom každého človeka: nevyžaduje sa, aby sme zabudli na to, kým sme, aby sme skrývali niečo z ľudskej duše, ale aby sme smerovali k srdcu človeka so samotným Božím milujúcim pohľadom.

Vskutku neexistuje taký človek, ktorý by spadol tak hlboko, že by nedokázal objaviť pri sebe Spasiteľa s pohľadom plným odpustenia a bohatým na milosrdenstvo.

Je potrebné nechať spočinúť tento pohľad na sebe, ako sa to stalo Petrovi, ktorý v odpustení zachytenom v Kristových očiach znovu objavuje seba samého alebo, jednoduchšie povedané, spoznáva sa v skutočnosti prvýkrát. Peter videl v Kristovom pohľade vlastnú spásu a vlastné vzkriesenie. Len keď človek stretne Božiu veľkosť a dobrotu, porozumie sebe samému a často spoznáva seba v slzách.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Judáš - Záblesk v tme.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.