Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Iva Nováková

JEDNEJ ASERTIVNĚ!
Asertivně na duševní hygienu

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 4666. publikaci

Odpovědný redaktor Zdeněk Kubín
Sazba a zlom Radek Vokál
Návrh a zpracování obálky Daniela Eftimiadisová
Počet stran 120
Vydání 1., 2012

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2012
Cover Photo © fotobanka Allphoto

ISBN 978-80-247-3999-1

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7647-7 pro formát PDF
ISBN 978-80-247-7648-4 pro formát EPUB

Motto k zamyšlení

Obdaří-li nás někdo jedním z těch příběhů, v nichž mravní čistota a lstivost stojí proti sobě, radujeme se nejen z vlastní ctnosti, ale i ze svého neomylného důvtipu, domníváme se, že v těchto otázkách máme již bezpečná měřítka, a že tedy podvodník nás nemůže oklamat, že bezcenný kov nás už neoslní a že instinktivně, na první pohled poznáme vše, co se honosí cizím peřím.

A protože naše zmoudření je poměrně mladé, neboť až v posledních letech udělalo tak závratný skok, vynášíme svůj soud tvrdě, bez odstínů, jako kdysi novokřtěnci. Nedovedeme pochopit lidskou bytost, která není z jednoho kusu. Nepřipouštíme, že by mohla přesahovat hranice našich pojmových kategorií a trvale oscilovat, aniž by si to uvědomovala mezi obojetností a poctivostí, že by se mohla sama ubíjet marným hledáním rovnováhy.

(Pierre Boulle)

„… vzít věc do vlastních rukou a své problémy vyřešit sama. Tohle je správné řešení.“

(Stieg Larsson)

Místo úvodu

Snad s výjimkou psychoanalýzy (té býval v padesátých letech minulého století v tzv. socialistických zemích připisován podíl na rozpoutání světové války) není v psychologii koncept, který by se tolik potýkal s nepochopením a varováním jako asertivita. Ochránci našeho holubičího národa před teorií vzniklou v USA míchají pravdu s polopravdami, neznalost vydávají za morálku, přesvědčují přesvědčené, ale oprávněně varují před nedouky. Otázkou je, proč namátkou necítí potřebu publikovat články na téma možnosti zneužití osobních aut k páchání zločinů. Pojednat by také šlo o riziku vystřídání strojvedoucího rychlíku železničním modelářem jiné profese. Když se něco dělá špatně, výsledek tomu odpovídá. Výcvik asertivity není výjimkou.

O mizerných seminářích namátkou píše Justýna Wimmerová. Text prezentovaný kurzivou uveřejnila na internetu 4. března 2010.

Komentář odpovídající znalostem „starších a pokročilých“ je v textu uveden podtrženě. Autorkou zvolený a níže uvedený titulek by bylo možno změnit na Krokodýlí slzy o asertivitě.

Autorka nadepisuje jinak:

Asertivita ano, ale…

Asertivita. Asertivita. Asertivita. Zaříkadlo opakující se poslední dobou úplně všude. Na letácích o seminářích slibujících změnit náš život.

Komentář: Pokud se setkáte s textem nebo kurzem, který slibuje změnit váš život, šetřete svůj čas a peníze.

V drtivé většině jde o reklamní nadsázku s jediným cílem – získat nové zákazníky –, vyučuje se ve školách, na pracovních kurzech. Ne vždy dokáže vyřešit všechny naše potíže.

Komentář: Svatá pravda. To definitivně dokáže jen smrt.

Asertivita je způsob, jak vyjádřit své myšlenky a emoce upřímně.

Komentář: Pozor, ne tak docela. Upřímnost není nikde zcela přesně definována. Hranice mezi ní a hulvátstvím bývají sporné.

Asertivní neznamená být hrubý. Asertivita je schopnost dát otevřeně najevo své myšlenky, názory a postoje. Základem je vyjádřit své pocity slovy, jenž nikoho nezraní.

Komentář: „Nezraní“ je v psychické sféře opět velmi vágní termín. I velmi slušné sdělení oprávněného požadavku může některé lidi šokovat a mohou jej vnímat jako „zraňující“. Navíc slova: „Vaše slova mě zraňují,“ mohou být manipulativní bič. Psychická poranění lze účelově předstírat. „Vhodnější je proto vymezení“, volit slova slušná, ne ironická ani agresivní!

Ne s vážnými následky: „Jednou mi volala kamarádka, která potřebovala pomoct s problémem,“ svěřuje se osmadvacetiletá sestřička v nemocnici Tereza Moláková. „Byla jsem zrovna po práci, unavená, těšila jsem se na klidný večer u televize a vydatný spánek. Potřebovala poradit se svým přítelem. Měla pocit, že ji podvádí. Na jejím hlase bylo znát, že asi není úplně v pořádku. Chtěla se sejít. Ovšem bylo osm hodin večer a já byla po třech dnech v práci vyčerpaná. Tudíž jsem ji odmítla. Kamarádka se ale doma, zatímco čekala na přítele, hodně opila, a když její partner dorazil domů, řekla mu, z čeho ho podezírá. Byla nejspíš ve svém alkoholovém opojení velmi nepříjemná. Přítel ji samozřejmě nepodváděl. Ale vzhledem k tomu, jak se chovala, jí řekl, že si myslí, že jejich vztah už nemá cenu, pokud mu nevěří, a rozešli se. Dodnes mě mrzí, že jsem si na ni neudělala čas. Možná bych tomu mohla zabránit.“

Komentář: Možná by zlému dotyčná dokázala zabránit, možná ne. Nikdy nevíme, co by bylo, kdyby bylo… Víme ovšem, co je to tzv. blud omnipotence. Tedy bludné přesvědčení, že můj zásah vyřeší problémy druhých lidí. Stát se to samozřejmě může, ale je to dosti nepravděpodobné. V daném případě je zřejmé, že vztah již byl značně narušen. Unavená a vyčerpaná zachránkyně by jeho krach v lepším případě jen nepříliš oddálila. Mezi základní asertivní práva patří právo zvážit, zda a nakolik jsme zodpovědní za problémy druhých lidí.

Semináře asertivity, asertivní chování v praxi, asertivita v běžném životě – to je jen mnoho názvů pro jednu techniku chování vyučující se poslední dobou téměř všude. Všichni psychologové, psychoterapeuti a podobné profese se ohánějí asertivitou. Často se na těchto seminářích zapomínají zmínit o tom, že mezi asertivní techniky patří také slušnost a schopnost empatie.

Komentář: Slušnost a vlastně ani empatie mezi asertivní techniky nepatří. To by je totiž nesmírně degradovalo. Asertivní člověk totiž dle svého rozhodnutí buď být má, nebo nemá. Slušný, což je charakterový rys výrazně ovlivněný výchovou, by ovšem měl být za všech okolností. Empatie, schopnost vcítění je mimo jiné sycena i zmíněnou slušností. Při vší její potřebnosti, ba i kráse je jen na nás, zda a kde ji použijeme a v jaké míře. Mimochodem existuje i empatická asertivita. Jak název ukazuje, jeho obsahem je empatická prezentace asertivních dovedností. Pokud jej některý lektor svým žákům utají, postupuje v lepším případě jako profesor z anekdoty, který se rozhodl utajit žákům láčkovce. Zlobili, a tak to mají za trest. V horším případě je to mizerný lektor.

Možná je dobré, že lidé dokážou říci „ne“, nebo „ano“. Jasně a otevřeně.

Komentář: Možná… ne možná, ale docela určitě. Řeč budiž jasná, přinejmenším tam, kde je to nezbytné.

Ovšem uvědomme si, že svým souhlasem či nesouhlasem můžeme někomu ublížit. Jestliže schopnost být asertivní zastíní schopnost empatie, pak tu máme vážný problém. Kdo pomůže lidem v nouzi, našim přátelům, kteří potřebují pomoc v náročné životní situaci, pokud jim všichni jejich známí asertivně řeknou své „ne“?

Komentář: Na podobnou, citovým vydíráním podbarvenou řečnickou otázku odpoví znalec metody odkazem na asertivní právo „říci nevím“. Opravdu nevím, kdo dotyčným za těchto okolností pomůže. Možná si pomohou sami, možná jim pomohou pomáhající instituce, možná docela cizí lidé. Teoreticky nelze dokonce vyloučit, že se problém vyřeší sám od sebe. Například zhruba třetina manželských problémů končí spontánní úpravou.

Řešení nebo komplikace? Jsou případy, kdy se asertivita nevyplácí. Například u zaměstnavatele. Jistě si všichni představí, jak by bylo příjemné, napochodovat do kanceláře šéfa a říct mu na rovinu, co se nám nelíbí a že chceme větší plat a lepší pracovní zařazení nebo rychlejší postup. Pokud váš vedoucí patří mezi menšinu cenící si upřímnost, nejspíš uspějete. Většina vedoucích má ale pocit, že jsou pány vašeho osudu, a tudíž si mohou dělat, co se jim zlíbí. V tom případě nejspíš skončíte na úřadě práce.

Komentář: Pravda, pravda. Jsou i případy, kdy se jízda autem nebo na motorce nevyplácí. Stačí, když nepřizpůsobíte rychlost jízdy stavu vozovky a na malér je zaděláno. Na první lekci kurzu asertivity by se měli kurzisté dozvědět, že metoda někdy vhodná je, a někdy není. À propos ani ten smutný konec na úřadě práce není ve výše uvedeném střetu se šéfem jistý. Možná již máte nabídku od konkurence, možná začnete podnikat sami, nebo konečně odejdete do zaslouženého důchodu, eventuálně poněkud urychlíte rodičovskou dovolenou. Teoreticky nelze vyloučit ani to, že šéf se tzv. chytí za nos nebo příští týden končí.

Nepopírám jistou účinnost asertivních technik. Například základní technika pokažená gramofonová deska je postavena na tom, že neustále opakujete své „ne“ (nebo „ano“). To se samozřejmě hodí. Třeba když jste na večírku vypili nějaký ten drink a někdo vás prosí o odvoz domů. Potom opakování „ne, neodvezu tě“, má jistý smysl.

Komentář: Místo slova „jistý“ by bylo lépe užít slovo „určitě“. Řidičovy drinky a volant nejdou pranic dohromady bez ohledu na to, co si myslíme nejen o asertivitě, ale i o lidské komunikaci obecně.

Ale pokud je váš přítel ve složité situaci a vy ho několikrát asertivně odmítnete, pak nejspíš nebude vaším přítelem dlouho. Odmítnutí partnerčiny žádosti o pomoc s úklidem asi také vašemu vztahu moc neprospěje.

Komentář: Opět svatá, byť poněkud povrchní pravda. Existují kupříkladu tzv. muži 3S – slušní, slabí, seriózní, kteří nikdy neodmítnou partnerce pomoci v domácnosti, ale přesto jsou opouštěni. Plzákův povzdech – „Stejně jako tři mušketýři byli čtyři, jsou muži 3S vlastně také čtyři … ta čtvrtá vlastnost bývá v rámci chování při ohrožení manželství ‚skřetství‛!“ – zde rozebírat nebudu. Jen velmi stručně dodávám, že ono čtvrté „es“ svým způsobem souvisí s nedostatečnou schopností jednat asertivně, a to včetně empaticklé asertivity.

Asertivita je jistě vhodným pomocníkem v situacích, kdy se nám nechce udělat něco, co nespěchá, není důležité či podstatné pro naše vztahy.

Komentář: Ale kdeže. Nad nepodstatnými, nedůležitými záležitostmi lze mávnout rukou… i tato schopnost, není-li provázena mučivými pocity nedostatečnosti, je asertivní. Asertivní ve smyslu vymezeném tzv. asertivními lidskými právy je třeba být tam, kde se jedná o věci subjektivně podstatné. Tedy takové, v jejichž rámci „na sobě nenechá dříví štípat“. Asertivita je vhodná i tam, kde nám jde především o věc, ne o vztah k určité osobě. Namátkou, pokud reklamujeme boty, jde nám o náhradu škody, ne o vztah k prodavači.

V běžných lidských situacích bychom měli zapojit empatii a své city k tomu, abychom určili, co spadá do skupiny „nepodstatné!“ a co do skupiny „důležité“. Někdy musíme udělat něco, co zrovna nechceme proto, abychom si zachovali normální život s přáteli, rodinou a partnerem.

Komentář: Samozřejmě je tomu tak. Je to zcela v souladu s prvním asertivním právem: Člověk je sám sebe soudcem.

Předchozí komentáře k internetovému článku lze použít jako kontrolní test znalostí asertivity a jejich souvislostí. Výsledek bude mít formu zlomku. Počet vašich souhlasů s komentáři tvoří čitatele, jmenovatel je celkový počet těchto glos – 14. Výsledný zlomek naznačuje míru reálně asertivního myšlení.

Komu je určena a o čem je tato kniha

Zaměření knihy je dáno praktickým využitím asertivity. To vyžaduje schopnost oprostit se jak od naivního přesvědčení jako „zázraku jménem asertivita“, tak i umění zvládnout nesmyslné kritické připomínky. Tedy ty, v jejichž rámci kritizujeme coby asertivitu něco, co asertivní není, nebo se (v o málo lepším případě) drží formálně oné komunikační techniky. Žel bez ohledu na kontext situace.

Asertivita není jenom prosazování. Je to i forma jednání snižující strach z různých společenských situací, z emocionálních a sociálních vztahů. Podporuje pocity vlastní sebejistoty, ale i smysluplnosti, pochopitelnosti a postižitelnosti světa, který nás obklopuje. Tím místo rezignace a naučené bezmocnosti nabízí pocit otevřené budoucnosti a třeba i omezených, ale přesto důstojných životních perspektiv. Terminologií transakční analýzy jde o komunikaci Dospělý a Dospělý.

Obsah publikace vychází ze zkušeností s kurzy Asertivita pro začátečníky, a zejména pak Asertivita pro pokročilé. Některá z témat tam probíraná jsou páteří textu předložené knihy. Autorovi primárně nejde o popis základních práv a technik zmíněné metody. To je již na knižním trhu snadno dostupné. Zde stačí zopakovat jen to nejpodstatnější.

Samozřejmě není možné popsat všechna v kurzu probíraná témata. Naopak vše, co se ocitlo v této knize, bylo ve zmíněných skupinách probíráno.

V některých případech hranice asertivity jako komunikační techniky překračujeme, a to jak v kurzech, tak i v této knize. Nevadí, naopak! Nejde přece o pomyslné získání titulu M. A. (zde mistr asertivity), ale o lepší pochopení sebe i druhých lidí a usnadnění života.

Kurzy uskutečňujeme (pro účastníky zdarma) v manželské a rodinné poradně v Brně již patnáct let. Jde o deset hodinových setkání pro začátečníky a deset setkání pro pokročilé. Trvají vždy hodinu. Základní kurz se zaměřuje na asertivní práva a techniky a je zčásti přednáškový. Za pokročilé považujeme buď absolventy předchozího kurzu, nebo ty, kdož metodu znají – ať již z četby, nebo z jiných výcviků. Podrobná metodika vedení oněch dvaceti setkání je uveřejněna ve stati Výcvikový program asertivity, uveřejněné v práci Hargašové a kol. (2009).

Málokde tak souvisí vše se vším jako v partnerství a rodině. Velmi často se zde hovoří o zaměstnání, o vztazích k druhým lidem, o vyřizování a prosazování práv atd.

V rámci začátečnické úrovně si kurzisté osvojí základní asertivní práva, formy a přístupy, jakož i dovednosti. Ty jsou zde shrnuty v rámci kapitoly Opakování matka moudrosti… i v asertivitě.

V následujícím kurzu asertivity pro pokročilé se věnujeme osobním problémům a jejich řešení. Asertivní pohled na zmíněné je vítán, snad i podporován, ale rozhodně není považován za jediný možný. Asertivní postoje, přístupy, techniky jsou konfrontovány s přístupy inspirovanými transakční analýzou a s krátkou terapií zaměřenou na řešení problémů. Transakčně analytickým přístupem se mimo jiné zabývám v publikaci Sám sobě psychologem (Grada Publishing, 1998). Jeho aplikací na řešení určitého problému je text Jak se domluvit s tchyní (Grada Publishing, 2006). V nyní předložené publikaci jej reprezentuje pasáž O mezilidských hrách.

V mých předchozích knížkách se občas objevuje mimořádně podnětný výrok zakladatele terapie zaměřené na řešení problémů Steve de Shazera: „Dělej, co funguje, nedělej, co nefunguje. Když to nefunguje, dělej něco jiného.“ Podrobnější informace o zmíněném přístupu je podána zde. Je to mimo jiné i proto, že v kurzech asertivity pro pokročilé se úvahy inspirované výše uvedeným přístupem objevují stále častěji… a docela fungují. Zmíněný typ terapie patří mezi tzv. krátké. Ostatně i Shazerovo americké domovské pracoviště v Milwaukee, Wisconsin se nazývá „Centrum krátké rodinné terapie“. Za dostatečný počet tam považují pět sezení, někdy i méně.

Brněnský kurz „pro pokročilé“ nabízí, jak již bylo uvedeno, deset skupinových setkání.

Orientační odpovědi na otázku, zda potřebujete určitou míru podpory ve smyslu zvýšení asertivní odolnosti proti stresu, nabízí následující dotazník. Dle Světové zdravotnické organizace stačí odpovědět na jeho pět otázek.

1. Zapotíte se před důležitým jednáním?

2. Bolívají vás často záda?

3. Míváte často neodolatelnou chuť na cigaretu, čokoládu nebo alkohol?

4. Rozbuší se vám z ničeho nic srdce?

5. Máte pocit, že jste nezvládli ani část z toho, co jste si předsevzali?

Souhlas s jednou z položek orientačně znamená dvacetiprocentní ohrožení, pětkrát „ano“ je ohrožení řekněme velmi značné.

Položky výše prezentovaného dotazníku můžeme pro vlastní potřebu rozšířit. Namátkou se lze ptát:

6. Trpíte pocity nedostačivosti?

7. Patříte k těm, které to, co vlastně chtěli říci, napadne až „na schodech“ po jednání?

8. Máte dojem, že vás lidé kolem vás poněkud zneužívají?

9. Pokud se vůči vám někdo nechová fér, raději to nekomentujete, ale mrzí vás to?

10. Je vám blízký styl popsaný ve rčení: „Sedávej panenko v koutě, přijde čas najdou tě.“?

Souhlas s jednou z položek rozšířeného dotazníku orientačně znamená desetiprocentní ohrožení, pětkrát „ano“ je ohrožení řekněme velmi značné. Každé další „ano“ volá po využití asertivity. Toto volání je mimořádně intenzivní, pokud odpovídáte kladně i na bonus. Tím je položka:

11. Na otázku deset odpovídáte kladně. Přitom si uvědomujete, že vás najdou vždy, když je třeba udělat něco nepříjemného, nepříliš oceňovaného, takového, do čeho se nikomu nechce. Vadí vám to… čím dál tím víc. Jen jaksi nevíte, jak to změnit.

Ještě jednou: Komu je určena tato kniha… zamyšlení pro pokročilé

Albert Ellis ve své racionálně-emotivní terapii spojoval dva základní aspekty lidské psychiky – rozum a city. Za příčinu většiny psychických potíží, zejména těch, jež souvisejí s podceňováním se, úzkostí a neschopností prosadit svá práva, považuje poplatnost pacienta na iracionálních myšlenkových vzorcích. Jde o přesvědčení, často vytvořené manipulacemi s dítětem ve výchozí rodině a upevňované postupně různými vychovatelskými osobnostmi. Člověk je od autorit přijme za své a nechává je působit autosugescí. Jejich záludnost spočívá nejen v obsahu a mnohdy i v ne zcela vědomém působení, ale i „v balicím papíru ze supermarketu s morálkou“. Na první pohled totiž působí jako výkvět morálního přístupu tolik potřebného v současném leckdy amorálním světě. Morálky je v nich ovšem asi tolik jako v reklamě zmíněného supermarketu. „Vyhladí vás“ hlazením frázemi o nezbytnosti zodpovědnosti a o tom, že vrcholem lidství je schopnost sebeobětovat se a chybovat se nesmí. Mezi typické myšlenkové vzorce v úvahách, posléze v myšlenkách různě rozváděné, kombinující a jakoby se vzájemně potvrzující například patří:

- Je nezbytné, aby mě měli všichni lidé v mém okolí rádi.

- Hodnotným člověkem mohu být, jen pokud budu pracovitý, výkonný a úspěšný.

- Za chybu musí přijít trest.

- Nelze trvale tolerovat, že některé věci či lidé nejsou v pořádku.

- Život je samé trápení. To nemohu změnit k lepšímu.

- Je nutno být stále ve střehu před nebezpečím.

- Kdo uteče, vyhraje.

- Sám nejsem nic. Potřebuji oporu a ochranu.

- Minulost ovlivňuje v lidském životě nejen přítomnost, ale i budoucnost.

- Je mnohem lepší starat se o ostatní než jen o sebe.

- Každý problém má jedno správné řešení.

- Dobrý, lidsky kvalitní člověk nechybuje.

- Autority jsou autoritami, protože jsou moudré.

- Když budu myslet sám na sebe, nikdo mě nebude mít rád.

- Starším a zkušenějším lidem se musím podřizovat.

- Jasně projevovat svá přání je egoistické. Vhodnější je naznačit a lidé se již dovtípí, co a jak.

- Je nutno usilovat o to, být vždy perfektní a dokonalý.

- Hlavní je snaha. Dobrý výsledek při patřičné snaze se dostavit musí.

- Pochopit a porozumět druhému znamená mu i vyhovět.

- Štěstí a spokojenost si musí člověk zasloužit.

- Když se budeme výše zmíněnými zásadami řídit, dobře se nám povede.

Tak dost! Všechno je jinak. Když se budeme výše zmíněnými zásadami řídit, dobře se nám nepovede.

Pokud chceme řídit vlastní život tak, aby se mohl plně rozvinout, je i umění uvolnit se z pout těchto mylných a jako výkvět pozitivních charakterových rysů leckdy prezentovaných postojů. Cest, jak to učinit, je celá řada. Jestliže bych měl některé z možných hodnotit známým vzorcem „úspěšnost kontra cena“, pak právě asertivita vychází velmi dobře.

Zaujal vás předchozí výčet mýtů?

Pokud ano, věnujte mu další pozornost. Ona mylná přesvědčení považujte za sumu položek testu. Na každou odpovězte „ano, souhlasím“ nebo „ne, nesouhlasím, není tomu tak“. Asertivní člověk vždy odpoví „ne, není tomu tak“. Počet souhlasů je tedy orientačně počtem kroků, které musíte ještě udělat k asertivnímu sebevědomému jednání i myšlení. Můžete k nim ještě nějaký krok přidat? Poznamenejte si ho: . . . . . . . . . . . . . . . . . . .

Časem se k výše zaznamenanému vraťte, promýšlejte, co je psáno a dáno. Zkuste to realizovat.

Jednotlivé položky nyní seřaďte od té první, která vás nejvíce ovlivňuje, k poslední. Tedy k té, jež vás ovlivňuje nejméně. Zkuste alespoň k nejpalčivějším položkám vytvořit nápravný plán. Co uděláte pro to, abyste se od jejich vlivu oprostili. Není třeba radikálně měnit svůj život. Stačí i poměrně malé změny. Jeden z amerických trenérů asertivity tvrdí: „V rámci asertivity není podstatné, jaký cíl máte. Podstatné je, že ho dosáhnete.“

Test: Jak dalece jste asertivní?

Zaznamenejte u každé z položek vaši odpověď. Tou může být „ano“ (souhlasím, je to tak), nebo „ne“ (nesouhlasím, není to tak). Žádná odpověď není předem ohodnocena jako správná, či nesprávná.

1. Dokážete každému člověku sdělit to, co považujete za nutné, aby věděl?

ano ne

2. Vnutil vám někdo něco, co nechcete udělat nebo nepotřebujete koupit?

ano ne

3. Samota vás trápí. Jste raději mezi lidmi.

ano ne

4. Lépe, a hlavně příjemněji se vyjádříte písemnou formou nežli slovy?

ano ne

5. Špatný výrobek, nekvalitní službu, nedobré jídlo v restauraci bez obav a pocitů viny reklamujete?

ano ne

6. Jste úzkostný člověk?

ano ne

7. „Alespoň jsem to zkusil“ vám přináší uspokojení a dobrý pocit. Jde o situace, kdy jste pasivně nemlčel a pokusil se zjednat nápravu něčeho špatného, i když se nakonec povedlo jen málo.

ano ne

8. Hodně času věnujete úvahám, proč lidé jednají tak, jak jednají, i když víte, že je to k ničemu.

ano ne

9. Nebojíte se vystoupit na veřejnosti. Naopak!

ano ne

10. Lidé vás často využívají a někteří přímo zneužívají.

ano ne

11. Máte svůj cíl a za tím jdete.

ano ne

12. Těžko a bolestně se smiřujete s nepochopením, nebo dokonce s podrazy ze strany druhých osob.

ano ne

13. Jsou situace, kdy třeba i vulgárně zaklít je na místě. Je to forma duševní hygieny.

ano ne

14. V životě byste byli daleko úspěšnější a spokojenější, jen kdyby vám byl osud více nakloněn.

ano ne

15. Dokážete jednoznačně a bez omluv či náznaků poprosit o laskavost.

ano ne

16. Všichni jsme chybující… není důvod, proč zrovna já bych měl být výjimka.

ano ne

17. Pochvala vás potěší, i proto jí hojně využíváte ve vztahu k druhým lidem.

ano ne

18. Nevidět, neslyšet, zapomenout, nemluvit o tom a nezabývat se tím… To jsou i vámi využívaní pomocníci při zvládání situací, v nichž snaha po řešení přináší víc škody než užitku.

ano ne

19. Silní a úspěšní bývají i velkorysí.

ano ne

20. Zásada „dáma to přejde“ platí i pro pány. Nemá smysl zajímat se o každý klep o své osobě“.

ano ne

Vyhodnocení:

Sečtěte si počet odpovědí „ano“ u položek 1, 3, 5, 7, 9, 11, 13, 15, 16, 17, 18, 19 a 20. K výsledku přičtěte počet odpovědí „ne“ u položek 2, 4, 6, 8, 10, 12, 14.

- 15–20 bodů: Jste schopen asertivního jednání. Máte zřejmě svůj cíl a k němu rázně směřujete.

- 9–14 bodů: Nechcete především nikomu ublížit, a tak mnohdy ubližujete sami sobě. Poněkud chybí asertivní „tah na branku“.

- 3–8 bodů: Vaše schopnost asertivního jednání je nízká. To nevadí, pokud asertivní být nechcete. Jinak vězte, že asertivitě se dá naučit. Budete-li chtít, určitě to dokážete.

- 0–2 body: To je buď omyl, nebo jste asertivní skutečně jen velmi málo. Buď je vám asertivita skutečně zcela cizí, nebo – což je pravděpodobnější – do určité míry se takto stylizujete.

P. S.: Nyní si sami pro sebe projděte odpovědi na položky 15–20. Jestliže jste v nich dosáhli pětkrát „ano“, pak své prosazování provázíte patřičnou laskavostí, úctou k druhým. Body 3–4 znamenají výsledek průměrný. Neprohloupíte, budete-li věnovat pozornost empatické asertivitě a asertivním obligacím. Dva body nebo méně je skutečně dosti málo. Nevyplývá z toho fakt, že nemáte pravdu, ani to, že by vaše asertivní jednání nebylo oprávněné. Nicméně k výše uvedenému doporučení empatických postupů lze přidat i trochu taktiky.

Opakování matka moudrosti… i v asertivitě

Zde jsou uvedeny informace, které by měl mít absolvent základního kurzu asertivity. Již v tomto rámci je třeba zmíněnou komunikační techniku zasadit do širších souvislostí.

Vymezení termínu asertivita

Zakladatel metody A. Salter koncipoval metodu jako podporu rovnováhy procesů podráždění a útlumu v mozku. Tento Američan se v roce 1949 odvolával na – sovětským blokem glorifikovaného – badatele I. P. Pavlova. Rusové prosazovali kolektivismus. Salter naopak, coby obdivovatel I. P. Pavlova, prosazoval individualismus, přesněji řečeno nezbytnost nést zodpovědnost za své chování i za dosahování vytoužených cílů. V dospělém životě „nikdo za nás nic neudělá“ a i když snad někdy ano, přece jen s tím nelze počítat. Již v jeho publikacích lze najít výrok odpovídající názoru o pomocné ruce, kterou lze nejsnáze najít u vlastního ramene. Jen ji najít samozřejmě nestačí. O nalezené je nutno přiměřeně pečovat a také toho využívat. Lidé by si mohli daleko častěji, než se na první pohled zdá, pomoci sami… třeba jen tím, že budou schopni přiměřeně druhé požádat o pomoc. Neděje se tak z několika důvodů. Prvním je určitá míra neuroticismu, mnohými považovaná za synonymum dobrého chování. Jde o sociálně vypěstované zábrany. Nejspíše je vystihuje rčení: „Sedávej panenko v koutě, přijde čas, najdou tě!“ Toto rčení lze vnímat jako formu idealizovaného pohledu na svět. Zároveň může být mocnou brzdou prosazení v sociálním kontextu.

Psychologicky pomáhat jedinci znamená dle Saltera naučit ho technikám zlepšujícím jeho vztahy i sebehodnocení. To u něj povede k vyšší míře klidu ve vystupování i k vyššímu sebevědomí a sebedůvěře. Nakonec komu jinému by měli lidé věřit než sami sobě. Na sklonku čtyřicátých a na počátku padesátých let minulého století nelze ani v USA hovořit o zlatých letech demokracie. Poprvé se například začalo uvažovat o tzv. mytí mozku. Lidé byli různými politickými tlaky manipulováni víc než kdy dříve, pro ilustraci lze připomenout známý film Takoví jsme byli. Asertivita (někdy se užívá i pojem asertivnost) se zdála být dobrou obranou svobody, lidských práv a nakonec i zdravého rozumu. Zřejmě obdobné motivy stojí za zcela mimořádně rychlým nástupem obliby metody na počátku osmdesátých let 20. století v České republice.

Salter tvrdil, že u aktivních osob s tendencí k agresi je nutné posilovat útlum, a naopak u pasivních jedinců posilujeme spíše aktivitu (podráždění). Nejde tedy o prosazení za každou cenu bez ohledu na druhé. Na něj navázali další behavioristicky orientovaní autoři – zejména J. Wolpe a A. Lazarus. Ti vedli podobně jako „otec zakladatel“ výcvikové programy. Ve způsobu vysvětlování konkrétních vzorců chování lze najít ozvěnu řady psychologických škol dotýkajících se sféry lidského chování. Dalším inspiračním vzorem je teorie komunikace a humanistická psychologie. Od samého počátku výcviku asertivity se tato činnost pohybovala na pomezí psychoterapie a výcvikových kurzů. Tedy měla blízko k tzv. psychoterapii zdravých.

Věta „Není asertivita jako asertivita.“ není jen slovní hříčkou. Formy asertivního projevu nejsou neměnné, ale naopak vždy mají vycházet z kontextu situace. Je rozdíl, jak asertivně jednáme při reklamaci s prodavačem v butiku, kam již v budoucnu nechceme chodit nakupovat, a jak jednáme s tchyní v předvánočním shonu, vědomi si toho, že na atmosféře pod ozdobeným stromkem dosti záleží. Někdy se hovoří o dvou základních typech asertivního jednání – o kladném (příznivém, pozitivním, jednáním ve smyslu tzv. měkkých komunikačních dovedností) a záporném (tvrdé, rázné, konfrontační asertivitě).

Před rozhodnutím chovat se asertivně zvážíme, jaké asertivní postupy jsou v dané situaci vhodné – kdy, vůči komu asertivitu použít. Na místě je i úvaha nad možnými následky. Stojí nám v daném případě asertivní postup za to?

Maminka vám pravděpodobně říkávala…

„Stůj rovně; nehrb se; narovnej se; jak to zase sedíš; tak se sedí jenom v hospodě; to je hrůza, ty se snad válíš v blátě nebo co; kolikrát ti mám říkat, vyčisti si boty; neškleb se, zůstane ti to; už máš zase okousané nehty a ty uši – alespoň někdy si je umyj; pěkně pozdrav; při jídle se nemlaská; nekřič tolik; co to kuňkáš; není ti rozumět a nehoupej se na té židli nebo spadneš…“ Mnohé z toho provázelo vaše dětství, a to asi rodiče ani neznali asertivitu.

Zlý sen trenérů asertivity je poněkud shrbený člověk s nejistým pohledem těkajícím někde v rohu místnosti či po stropě, poněkud přeskakujícím tichým hlasem mumlající předem naučenou formulku té či oné asertivní dovednosti.

Zlým snem autora této knihy je i opačný extrém. Zvěčněn byl na obálce prvního vydání publikace V. Capponi a T. Nováka Asertivně do života. Dílo čekalo v již dnes neexistujícím nakladatelství Svoboda bez naděje na vydání dva roky. Poté listopad 1989 vše změnil a asertivita „dostala zelenou“. V náhle osvobozené Svobodě ji na obálce knížky reprezentoval na první pohled odpuzující, rádoby drsný muž, jakýsi mafián z béčkového filmu. Měl neobyčejně velké černé brýle, úšklebek v obličeji. Sako s vycpanými rameny vypadalo, jako by byly použity hokejové chrániče, rolák až ke krku málem coby brnění.

Vsadil bych se, že v originále měl ještě bílé ponožky, úvěry v několika dnes již vytunelovaných bankách a z asertivity ovládal pouze prosazování požadavku formou tzv. přeskakující gramodesky. Takhle raději ne!

Od pradávna je známo, že člověk v tenzi má na první pohled jakoby staženou zadní část krku, rádoby zdůrazněné svalstvo horní poloviny těla, pevně semknuté rty. Působí agresivně, byť by se nejraději rozplakal. Naopak ramena zcela vyčerpaného člověka, který vše dávno vzdal, jsou pokleslá. Způsob držení těla bývá ovlivněn náladou, ale platí to i opačně – náladu zpětně ovlivňuje.

Takže: hlavu vzhůru, alespoň trochu vypnout hruď, občas si říci „sýýýýýr“, nádech, výdech, uvolnit se, těžiště postavy udržovat v dolní části těla, střídmá gesta, žádné zbytečné posunky. Že okusování nehtů nebo kroucení vlasů není elegance ani asertivity květ je všeobecně známo.

Čistit si uši či odstraňovat špínu za nehty je chvályhodné, ne však při rozhovoru. Neméně neasertivní je hrát si při rozhovoru se šperky, klíči, propisovací tužkou, sponkami různých typů. Byť třeba máte zlatého Parkera, netřeba jej opakovaně odšroubovávat a zase hned zašroubovávat. Působí to rozpačitě. Pravítko ani tužka není určena ke klepání o stůl, neb to působí pro změnu agresivně. Udržovat oční kontakt je asertivní. Hlava v dlaních či ruce před obličejem, eventuálně zkřížené přes břicho, asertivní není. Platí asertivní čtyři P – „postoj + pohled = pevný + přímý“. Ke šťastné sedmičce dojmologie lze doplnit slovní „projev přiměřený podmínkám“. Nebývá snadné být asertivní při jednání s člověkem o hlavu vyšším. Raději mu nabídneme pohodlné křeslo a hovoříme s ním v sedě.

„Inu, tož, abych tak řekl, jářku“ jsou slova plevelná. Směle k nim lze přidat nesmyslná vysvětlování typu „nikdy jsem si nemyslel, že… dělám to poprvé, omlouvám se, že coby začátečník mám tu drzost vystupovat před rutinéry, jsem jenom docela obyčejný člověk.“

Čtení myšlenek je vhodné ponechat vědmám. Proto neříkáme: „Určitě si teď myslíte, že…“, „Jistě se vám do toho nechce, ale…“, „Sice se mnou souhlasíte, ale nejraději byste to odmítl…“, „Vidím, že přicházím nevhod…“. Zdržíme se katastrofických předpovědí i inventur. Namátkou: „Bože, proč musím vždycky mít takovou smůlu, tohle se nemůže podařit.“ Pozitivní myšlení a prezentace je jedna věc a laciné triky, připomínající dnes již přece jen poněkud zastaralé postupy Dalea Carnegieho, je věc druhá. Dodnes s mírnou nechutí vzpomínám na jistého inženýra, který mě vyhledal se zářivým úsměvem a konverzaci začal slovy „nesu samé dobré zprávy“. Poté mě žádal o pomoc při distribuci jeho knih nevalné úrovně.

Sdělení připomínající text: „Validita autonomních diferencí empirických i teoretických komponent s apriorním efektem procesu afektu v relaci ke komunikačním softwarům ega suspektně disharmonizuje emoční, relevantně racionální konzistenci individuální personifikace v kontextu personálního coming out k postmoderně…“ nemůže být asertivní. V jejím rámci platí: „Řeč budiž jasná.“

Představujeme se v pořadí jméno a příjmení, ne naopak. K příjmení zásadně nepřidáváme nešlechtický predikát „nějakej“. Podobné drobnosti mají velký vliv na celkový dojem. Nejde o nic nového, věděl to již Jiří Stanislav Guth Jarkovský, a to v časech, kdy psal své Společenské klasobraní, nebylo po asertivitě ani vidu, ani slechu.

Těžko dnes říci, co by bard dobrého tónu z počátku první republiky říkal na mnohá další, dnes často užívaná slova, i když třeba nejde o vulgarismy. Jisté je, že výroky počínající slovy: „Mělo by se…“ jsou občas až nejapně neasertivní.

Aperitiv před asertivním vystupováním

Jak již bylo uvedeno, asertivní člověk nemá působit jako „vysoké napětí“, ale naopak uvolněně. Někoho uklidní poslech hudby, jiný si raději něco přečte. Zchladit si spánky též nemusí být k zahození. Navíc existují tisíce různých relaxačních cvičení. Pro ilustraci postup podle doporučení Sue Bishop v její učebnici Jste asertivní?: Co nejpevněji napněte na svém těle všechno, co můžete. Ruce, zápěstí, trup, nohy. V soukromí se i zašklebte. Vydržte tak sekundu či dvě. Poté „vypněte“ uvolněte svalové napětí. Postup ještě zopakujte. Posléze přidejte jednou či dvakrát nádech a výdech.

Sue optimisticky dodává: „Jste připraveni čelit tomu, co vás čeká.“

V mé praxi doporučuji podobně začít mírnou relaxací. Uvolnit se třeba několika výdechy a nádechy, zavřít oči a v duchu si pustit „film dne, který jsem prožil“. Dívat se na něj s nadhledem, jako by šlo o prožitky někoho jiného, které se nás bezprostředně nedotýkají. Okolnosti totiž plynou a plynou a zase tolik se neděje. Jde o to nevstupovat do oněch záležitostí víc, než je nezbytné. Mimo jiné tím posílíme přístup „když člověk neví, zda se smát, nebo plakat, má volit to první“.

Není asertivita jako asertivita

Jsou různé typy asertivity. Navíc techniky a jednotlivé typy asertivity mají rozdílné vyznění dle kontextu, v jehož rámci jsou použity.

- Základní asertivita – jasné, stručné sdělení o vlastních názorech, postojích a pocitech. Například: „Mám radost. “, „Jsem smutný. “

- Empatická asertivita – vcítění se do druhého. „Chápu, oč ti jde, a nemám ti to za zlé.“ „Rozumím ti, tvé problémy jsou i moje.“

- Eskalující asertivita – jasný požadavek. Pokud nebude splněn, požadovaná změna nenastane, nezbývá než situaci vyhrotit. „Už jsem tě několikrát žádala, abys na mě nekřičel. Toto je poslední prosba. Pokud ji nesplníš, odejdu.“

- Konfrontační asertivita – rozdíl mezi sliby a realitou chování. „Máš sice mé knihy k dispozici ke studiu, ale to neznamená, že je můžeš prodávat do antikvariátu.“

- „Sebeotevírací“ asertivita – poukazuje především na vlastní chyby. „Mnoho věcí se mi nepovedlo a pár se jich ještě nepovede. Budu se ale snažit to zvládnout.“

- Záporná, negativní asertivita – souhlasíme s kritikou našich reálných nedostatků, nepopíráme je, projevujeme vlastní postoj k jejich kritice a kritikovi. „Vím, že nejsem svatý, a mám tě rád. Když mi ale před mou matkou vyčítáš, jak málo vydělávám, mám chuť tě roztrhnout jako hada.“

Asertivní práva a zásady

Cílem uplatňování asertivních práv v životě je především snaha nepřijímat manipulativní jednání druhých vůči nám a zároveň nemanipulovat ostatními lidmi. Co je nemorální, nemůže být asertivní. Nicméně o tom, co je či není morální, rozhodují zákony světské a pro věřící i zákony Boží. Ne sousedka, náročná sestřenice ani „všichni poctiví občané“, jejichž jménem se podepsal žlučovitý anonym.

Asertivita není všelék. Vždy mám právo, sám se rozhodnout, zda budu jednat asertivně, nebo ne.

Máme asertivní právo:

- sami posuzovat své chování, myšlenky a emoce a nést za ně i za jejich důsledky sami zodpovědnost;

- nenabízet žádné výmluvy či omluvy za naše chování;

- sami posoudit, zda a nakolik jsme odpovědni za problémy druhých lidí;

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Jednej asertivně!.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.