Přeložila

Drahomíra Michnová

MIRACLES HAPPEN:

The Transformational Healing Power of Past-Life Memories.

Copyright © 2012 by Brian L. Weiss and Amy E. Weiss

Translation © Drahomíra Michnová, 2012

All rights reserved

ISBN 978-80-7359-370-4 (papírová kniha)

ISBN 978-80-7359-971-3 (e-pub)

ISBN 978-80-7359-957-7 (PDF pro čtečky)

ISBN 978-80-7359-939-3 (mobi)

ISBN 978-80-7359-922-5 (PDF)

Věnováno Carole

Jejíž nápad byl semínkem,

z něhož se stala tato kniha a jejíž láska nás oba živí.

Jednou, až budeme vládnout větru, vlnám, přílivu a odlivu i přitažlivosti zemské, využijeme… energie lásky, a pak, podruhé v historii světa, lidstvo objeví oheň.

Pierre Teilhard de Chardin

ÚVOD

Jednoho krásného letního odpoledne v New Yorku roku 2010 jsme s mou ženou Carole ujížděli po tříproudové Taconicské dálnici k institutu Omega, soukromému venkovskému zařízení, kde vedeme intenzivní kurs návratu do minulých životů. Učíme v něm nesmírně rádi. Denně se tam dějí neuvěřitelné věci, pořád a neustále. Účastníci se nejen rozpomínají na své minulé životy, ale mívají i úžasné duchovní nebo léčivé zážitky, nacházejí spřízněné duše, dostávají vzkazy od svých zesnulých blízkých a milovaných, otevírá se jim cesta k nesmírné moudrosti a vědomostem nebo prožívají něco jiného mystického a úchvatného. Za ta léta jsme s Carole byli na těchto seminářích a školeních svědky řady událostí, které člověku doslova změní život, a jsme nesmírně rádi, že je nám dopřáno něčemu takovému napomáhat a že máme možnost to sledovat. Často ale hned nezjistíme, že na semináři došlo k nějakému obzvláště mocnému zážitku. Dotyčný někdy potřebuje čas, aby ho zpracoval, a my se o tom dozvíme teprve z e-mailu nebo dopisu.

A právě v té chvíli, na té sluncem kropenaté dálnici, dorazil na Carolin BlackBerry mail popisující další z oněch nádherných vyléčení na semináři, zpráva o prastaré moudrosti, která nám došla prostřednictvím nejmodernější techniky. Její načasování nemohlo být lepší, protože jsme právě mířili na místo, kde jsme už zaznamenali tolik podobných událostí. Nikdy jsme předem nevěděli, jaké úžasné věci se tam přihodí a jaké proměny nastanou – věděli jsme jen, že nějaké určitě. Carole na mě pohlédla a tím svým moudrým, neokázalým způsobem poznamenala: „Někdy se stane zázrak.“

A skutečně, zázraky se dějí. Mohou to být zázraky veliké, které zasáhnou celou skupinu. Ale mohou být i malé a tiché. Na jejich velikosti nezáleží, podstatné je, že proměna je trvalá. Vztahy se napraví. Duše se nasytí. Život dostane novější a hlubší smysl. Zázraky se zkrátka dějí.

V mém životě se zázrak udál toho dne, kdy do mé ordinace přišla pacientka jménem Catherine a uvedla mě do celého duchovního vesmíru, v jehož existenci jsem nikdy předtím nevěřil. Její zážitky jsem velice podrobně vylíčil ve svých předchozích knihách, zážitky, díky nimž se Catherinin život trvale změnil k lepšímu. A můj život ovlivnily přinejmenším stejnou měrou. Než jsem odhalil její úžasné vzpomínky na minulé životy, býval jsem „levohemisférový“, obsesivně kompulzivní akademik. Vystudoval jsem s vyznamenáním chemii na Kolumbijské univerzitě. Na Lékařské fakultě Yaleovy univerzity jsem získal titul doktora v oboru psychiatrie. Pokud šlo o „nevědecké“ otázky týkající se parapsychologie a reinkarnace, byl jsem totální skeptik a jako takový jsem se stal přednostou prestižního oddělení psychiatrie medicínského střediska Mount Sinai v Miami. Napsal jsem přes čtyřicet vědeckých článků a příspěvků do knih pojednávajících o psychofarmakologii, mozkové chemii a Alzheimerově chorobě. Catherine však mou skepsi – a celý můj život – obrátila naruby.

Ačkoliv od toho dne už uplynulo přes třicet let, pořád si jasně vzpomínám na okamžik, kdy onu neviditelnou hranici svého současného života překročila úplně poprvé a vstoupila do říše minulých inkarnací. Byla ve stavu hlubokého uvolnění, oči měla lehce zavřené, ale intenzivně se soustředila.

„Vidím obrovské vlny, které lámou stromy,“ líčila chraptivým šeptem nějaký dávný výjev. „Není kam utéct. Je zima; voda je studená. Musím svou holčičku zachránit, ale nemůžu… jen ji pevně držím. Voda mě zalila, dusí mě. Nemůžu dýchat, polykat… slaná voda. Rve mi malou z rukou…

Uklidnila se; jedno životní období skončilo. Zůstávala pořád v hlubokém tranzu.

„Vidím oblaka… Malá je se mnou. I ostatní lidi z vesnice. Vidím bratra.“

Potřeboval jsem samozřejmě víc času, abych se zbavil své skepse, nicméně ten proces tehdy započal. Catherine si začala vybavovat nejenom další scény z tohoto minulého života, ale i z dalších inkarnací a dosud nezdolatelné symptomy její nemoci se vytrácely. Věděl jsem, že k odstranění takových chronických potíží by pouhá představivost nestačila, že tohle mohou dokázat jenom skutečné vzpomínky. Catherine ve své cestě proti proudu času pokračovala a rozpomněla se na spoustu historických faktů a podrobností ze svých minulých životů, které jsme někdy byli schopni i ověřit. Také dokázala uvést řadu věcí z mého soukromého života, pravdivých údajů, které nemohla znát ani si je nějak zjistit. Mluvila o nich ve chvílích, kdy se vznášela v krásně uvolněném stavu mezi dvěma fyzickými životy.

Tato působivá a průkazná setkání s Catherine mi začala otevírat mysl a vymazávat mé pochyby. Objevil jsem další lékaře, kteří prováděli regrese a související výzkum, a moje přesvědčení rostlo. Od roku 1988, kdy vyšla moje první kniha Mnoho životů, mnoho Mistrů, jsem pomocí regresní terapie vyléčil přes čtyři tisíce individuálních pacientů a mnoho, mnoho dalších z těch velkých skupin, které mé semináře založené na těchto zkušenostech navštěvovaly. Každý případ je důkazem a potvrzením této techniky, člověk se učí a rozšiřuje si obzory. Každý případ víc a více odkrývá tajemství lidského života. V té době jsem se setkával s průkopníky léčby minulými životy, s kapacitami z celého světa. Tam, kde kdysi panovala nevíra, jsou dnes pečlivě sesbírané vědomosti a moudrost. Příběhy z této knihy vás popoženou na úplně stejnou cestu a dovedou vás od pochybností k objevu. Jen otevřete svou mysl a dopřejte si to zázračné putování.

Na seminářích, které vedu, se asi dvěma třetinám účastníků podaří rozpomenout se na příhody z předchozích životů. A jejich vzpomínky pak často vyléčí citové a tělesné neduhy. Potíže zmizí i v případě, že vzpomínka není úplně přesná, protože drobná chyba pravdivost ani důležitost oné vzpomínky nepotlačí. Při regresi si například dokážete vybavit trauma, zmatek a celkovou citovou reakci své matky v době, kdy vám byly tři roky a vběhli jste do silnice, kde vás málem srazil černý buick. Když se na to však matky zeptáte, ukáže se, že šlo o tmavomodrý cadillac. Jinak je ale vaše vzpomínka naprosto přesná. Tento mírný stupeň zkreslení je přijatelný. Vzpomínka není doslovné putování časem. A když při líčení vzpomínky na nehodu, ke které málem došlo, použijete nějaké slovo, které jste ve třech letech ještě neznali, je to také v pořádku. Vaše pozorující a popisující mysl je vaše současné vědomí, ne váš tříletý mozek. Ve skutečnosti nikdy nevstupujete do opravdového stroje času. Nástrojem, který používám, abych lidem pomohl rozpomenout se na takové příhody z dětství – a ještě na mnoho dalších věcí –, je hypnóza. Mnozí z mých pacientů a účastníků mých seminářů se dokážou rozpomenout nejen na svoje dětství, ale i na dobu strávenou v mateřském lůně, na ten tajuplný stav mezi životy, a také na svá předešlá vtělení.

Za ta léta jsem se setkal s lidmi, jejichž předsudky ohledně terapie minulými životy je vedou k tomu, že tuto koncepci nadobro zavrhují. Argumentují tím, že vzpomínky mohou být, jak už jsem zmínil, zkreslené či nepřesné, nebo že jejich terapeutické účinky lze přičítat jen zbožnému přání. Rozšířená je také domněnka, že každý se při regresi identifikuje s nějakou slavnou historickou postavou. Jde o kritiky hlasité, ale špatně informované. Tato kniha obsahuje řadu příběhů lidí, kteří podstoupili nebo sami na sobě provedli regresi, a všichni tito lidé dohromady jsou jakýmsi katalogem, který ukazuje neuvěřitelnou rozmanitost zážitků, jež takové domněnky s konečnou platností zpochybňuje. Na jeho stránkách se vyskytuje daleko víc vzpomínek na životy obyčejných chudých lidí než význačných osobností. A pravdou také je, že představy a fantazie hluboce zakořeněné tělesné nebo duševní potíže nevyléčí. Přesto tato kniha překypuje důkazy, že vzpomínky na minulé životy to naopak dokážou. A co je nejzajímavější – k tomu, aby uzdravení nastalo, nemusí ani pacient, ani terapeut dokonce na žádné minulé životy věřit, přesně jako jsme tomu kdysi nevěřili ani já s Catherine. Příběhy v této knize, jako nějaký mikrokosmos celého širého vesmíru regresní terapie, ilustrují rozmanitou škálu minulých životů a zároveň znovu a znovu ukazují na základní společné rysy ve vývoji a cestě naší duše. Když otevřeme svou mysl jejich pravdám čili tomu, že jsme nesmrtelné a věčné bytosti, které tu žily už dřív a budou žít zase, že jsme všichni jedno a že jsme tu na Zemi proto, abychom se naučili milovat a soucítit, bude to – dovolím si použít známý citát – malý krok pro člověka a veliký skok pro lidstvo.

Kdykoli se mí pacienti a účastníci seminářů úspěšně rozpomenou na některý ze svých minulých životů, je otevřena přímá cesta k božské moudrosti, tělesné i emocionální pohodě a ke zdraví. Vědomí, že jsme prožili několik životů oddělených krátkými duchovními mezidobími „na druhé straně“, nám pomáhá zbavit se strachu ze smrti a přináší více klidu a radosti do současného okamžiku. K neuvěřitelnému pochopení věcí a k uzdravení někdy vede pouhá vzpomínka na traumata z minulého života. To je ta rychlá cesta.

Ti, kteří se na předešlé inkarnace ještě nerozpomněli, mohou těmto věcem porozumět a rozšířit si obzory, jestliže se buď stanou svědky rozpomenutí někoho jiného, nebo si o jeho zážitcích aspoň přečtou. Empatické soucítění může představovat silný transformační stimul. To je alternativní cesta, kde důležitější než rychlost je směr postupu. Všichni nakonec dosáhneme stavu osvíceného vědomí.

Reinkarnace, názor, že všichni jsme již mnohokrát žili, to jsou dveře, kterými jsem vstoupil do vyšší roviny porozumění. Mně je otevřela Catherine a já je zase držím dokořán pro mnoho dalších.

Takových dveří však existuje mnoho. Lidé pronikají do vyšších sfér prostřednictvím zážitků blízké smrti (NDE = near-death experiences), mystických setkání či meditace. Jiní zažili okamžik náhlého prozření. Všechny tyto dveře však vedou na totéž místo: k čas i prostor překračujícímu poznání, že naše skutečná podstata je duchovní, ne tělesná. Často si současně s tím uvědomujeme, že jsme všichni vzájemně propojeni a že každý z nás je zhmotněním jediné energie.

Známý spisovatel Paulo Coelho píše: „Život je vlak, ne nádraží.“ Na cestě naší duše domů, do stavu nekonečné lásky a moudrosti, na cestě plné záhad a zázraků, na nádražích odpočíváme, nabíráme sil a přemítáme. Pak je zase čas nastoupit: do dalšího vlaku, do dalšího těla. Existuje však jen jeden domov, kam se nakonec všichni, dříve nebo později, vrátíme. Je to místo dokonalého štěstí, nebe, ráj. Tato kniha vám pomůže najít jeho břehy.

Poklad, který tato kniha přináší, spočívá v příbězích pečlivě pěstovaných a sklízených čtenáři a účastníky seminářů během posledních třiadvaceti let. Zážitky zaznamenané v této knize jsou základem a uznáním všeho, o čem jsem psal a co jsem učil. Jsou tisícihlasým potvrzením nejenom možného návratu do minulých životů, ale celého psychospirituálního vesmíru. Dočtete se o duších a spřízněných duších, o životě nalezeném po smrti, o současných životech, které se díky těm předešlým docela proměnily. Všechny ty příběhy jsou pak spojeny poznáním, jak mohou být mysl i tělo setkáním s minulostí důkladně a trvale vyléčeny. Vyprávějí o tom, jak se může zármutek změnit v útěchu a naději a jak duchovní svět prostupuje do našeho fyzického a neustále jej obohacuje. Jsou naplněny moudrostí, láskou a hlubokým poznáním. Jsou humorné i vážné, stručné i rozsáhlé, ale vždy moudré a poučné. Tyto zážitky sebrané z celého světa pomohou mnoha tisícům duší, jež se trmácejí svými současnými životy. Nejušlechtilejší povinností duše je pomoci těm ostatním k uzdravení, k pochopení a k postupu na jejich duchovní cestě.

Číst tyhle příběhy a zamýšlet se nad nimi je něco jako prožít stovku zprostředkovaných regresí. Silné rezonance s čtenářovými vlastními dosud spícími vzpomínkami na minulé životy stimulují podvědomí a vyvolávají zvýšenou vnímavost. Hloubavá mysl objevuje nové možnosti tělesného i citového uzdravení. Pochopení naší vyšší podstaty – že jsme duše, ne tělo nebo mozek – vede k intenzivním posunům našich stěžejních hodnot a úsilí. Pak nastává ta nejdůležitější přeměna. Naše vědomí se probouzí, otevírá své božské, ale spící oči a rozpozná svou duchovní cestu. Příběhy, které jsem vybral do této knihy, nejsou pouhým popisem tohoto laskavého volání k probuzení, ony je přímo poskytují. Kdo si je přečte, ten se nepopsatelně, leč nesmazatelně změní.

V tom okamžiku probuzení, kdy objevíme svou inherentní podstatu nesmrtelných bytostí, pochybnosti zmizí. Jako by nás nějaký dávný alchymista posypal svým kouzelným práškem: strach se trvale změní ve vnitřní mír, zoufalství v naději, smutek v radost, nenávist v lásku. V rovině duše se může stát cokoliv.

Slova mají svou vlastní alchymistickou moc. Tato kniha není jen sbírkou vyprávění, je sbírkou možností, jak se změnit. Četbou a vcítěním se do zážitků těch, kdo se vrátili do minulých životů, získáte hluboké propojení s jejich nesmírnou moudrostí. Napojíte se tak na pramen neuvěřitelné moudrosti a lásky a tento kosmický proces bude s postupným čtením jednotlivých příběhů neustále sílit. Každý z nich byl do téhle knihy vybrán proto, aby napomohl empatickým spojením a poskytl srozumitelný vhled do hlubší podstaty našich duší, objasnil smysl našeho pobývání na Zemi, ukázal na náš léčivý potenciál. Můj komentář doufám pomůže tato témata objasnit ještě více. Když čtete o mystických zážitcích druhých, zvyšuje se pravděpodobnost, že se nějakého dočkáte sami. Je to, jako by prostřely stůl, a vzácný host může vstoupit. Vrhají světlo na celou metafyzickou filozofii. Koncepce reinkarnace a návratu do minulých životů názorně ukazuje realitu a podstatu našeho vyššího já a vyššího záměru. Techniky a učení následujících kapitol můžete všichni využít ke zlepšení svých současných životů, k vytrvání na duchovní cestě, k tomu, abyste hned teď zažili více lásky a štěstí a pochopili, že není třeba se ničeho bát, protože všichni jsme nesmrtelní. Všichni jsme duše.

Moje dcera Amy je terapeutka a zároveň spisovatelka a vydavatelka. Společně jsme sebrali stovky písemných vyjádření od lidí, kteří se chtěli podělit o některou svou významnou vzpomínku. Pečlivě jsme všechna několikrát pročetli a vybrali ta, o nichž si myslíme, že osvětlí nějaký důležitý bod, poskytnou základ pro učení, a hlavně ilustrují naše společné životní ponaučení. Krása a porozumění jistým jevům, které tyto příspěvky obsahují, byly častým tématem našich rodinných hovorů doma u večeře. S Amy jsme totiž na této knize pracovali společně. Moje slova někdy dodávají poetiku a smysl jejím myšlenkám, jindy zase ona formuluje či dokončuje myšlenky moje, ale obojí do sebe krásně zapadá. Bylo mi velkým potěšením, doslova požehnáním, že jsme se na tomto projektu mohli podílet společnými silami. Přesto jste těmi zdaleka nejdůležitějšími spolupracovníky na této knize vy, autoři příběhů. Bez vás, kdo jste se pravdivě, statečně a výmluvně podělili o svoje zážitky, by tahle kniha neexistovala. Bez vás by nebylo slov. To vy jste byli inspirací k jejímu napsání, to vy jste prostředníky jejích léčivých účinků.

Celou knihu nemusíte nutně přečíst jedním dechem. Protože její příběhy jsou bohaté a mnohovrstevnaté, každá vrstva přináší nějaké poučení. Klidně a zvolna se tou moudrostí procházejte. Chvilku u každého vyprávění prodlévejte. Dopřejte si čas, abyste procítili jeho emoce a strukturu. Možná objevíte paralely se svými vlastními zážitky, takže určitě stojí za to nespěchat a zvolna je prozkoumat. Čtěte si je znovu a znovu, jak jenom budete potřebovat. Já to tak aspoň dělám a při každém opětovném pročtení objevuji nové a hlubší významy. Brzy si také všimnete, že tyto příběhy nejsou jen o minulých životech. Jak už jsem zmínil, reinkarnace je dveřmi do rozšířeného vědomí a neuvěřitelně bohatých budoucích možností duchovního vědění a moudrosti. To, co je na jejich druhé straně, je však důležitější než ony dveře, ačkoliv i ty jsou samy o sobě fantastické.

Příběhy, které se chystáte číst, jsou příklady našeho nezadržitelného postupu k duchovní dokonalosti. Ukazují cestu, osvětlují vaše kroky. Jsou jako drahokamy s mnoha broušenými ploškami, které jsme nasbírali, ale chceme se o ně s vámi podělit. Plošky jednoho drahokamu se odrážejí ve všech dalších. A přestože jsem knihu pro větší přehlednost rozdělil do kapitol, drahokamy se ve skutečnosti zrcadlí jeden ve druhém, a tak se mohou umístit kamkoliv a všude, jako holografické obrázky.

Před lety jsem si totiž představoval, že lidé mají v sobě právě takové drahokamy, a o tuhle svou představu jsem se v knize Mnoho životů, mnoho Mistrů podělil:

Je to, jako by každý člověk v sobě nosil velký diamant. Představ si diamant třicet centimetrů dlouhý, který má tisíce plošek, ale ty jsou pokryty špínou a dehtem. Je záležitostí duše vyčistit každou plošku tak, aby celý povrch zazářil a odrazil spektrum barev.

Někdo by čistil a zářivě nablýskal jen některé plošky. Jiný by zvládl vyčistit jen něco málo a plošky by se ani nezatřpytily. A přece, pod tím nánosem má každý člověk v prsou jiskřící diamant s tisícem třpytivých plošek. Diamant je dokonalý, nemá jediný kaz. Lidé se liší jenom množstvím vyleštěných plošek. Jinak jsou všechny diamanty stejné a dokonalé.

Když jsou všechny plošky vyčištěny a září spektrem barev, diamant se promění v čistou energii, z níž vyšel. Světlo zůstává. Je to opak procesu, kterým diamant vzniká. Tlak se uvolní. Čistá energie je obsažena ve spektru světel a světla ovládnou vědomí a znalosti.

A všechny ty diamanty jsou dokonalé.

Zde vám nabízím několik diamantů.

VŠICHNI JSME NAVZÁJEM SPOJENI

Když jsem jednou učil na semináři velkou skupinu lidí, všiml jsem si malého lístečku. Byla na něm báseň či modlitba tohoto znění: Buddhova podstata prostupuje celým vesmírem, existuje právě tady a teď. Hodnotu tohoto konání věnuji všem vnímajícím bytostem. Společně se osvobodíme.

Když jsem si ta slova přečetl, uvědomil jsem si, že to platí pro každého a pro všechno. Pokud vám to však lépe vyhovuje, můžete výraz „Buddhova podstata“ klidně nahradit slovy láska, Bůh, Ježíš, vyšší moc, čchi kterýmkoliv duchovním symbolem. Je to jedno. Obecně jde o laskavou, moudrou a milující energii, možná s vlastnostmi, které nedokážeme plně pochopit, jež naplňuje atomy a molekuly a částice, energie celého vesmíru – energie, z níž jsme v jistém smyslu utvořeni. Tato energie, tato Buddhova nebo též Boží podstata existuje tady a teď, všude a pořád. Můžete své každodenní konání zasvětit tomu, že milosrdným způsobem dosáhnete pokroku všech vnímajících bytostí, tj. všech, které mají vědomí. Společně – protože jsme propojeni – se můžeme osvobodit. Jde o osvobození od koloběhu zrození, smrti a znovuzrození, takže můžeme dokončit školu, kterou nazýváme Zemí.

To slovo společně, to jediné a prosté slovo, je ovšem velice důležité. Ve shromážděné skupině je tolik posvátné energie! Jak dokazují příběhy z této kapitoly, nejde o náhodu, není to žádnou shodou okolností, že se určití lidé sejdou v určitý čas a kvůli společnému cíli. Někteří autoři těchto příběhů dokážou přivést ta spletitá, nekonečná vlákna, která nás vzájemně poutají, k božské podstatě. Další, kteří si říkají neznámí, zjišťují, že byli v průběhu svých životů úzce spojeni. Žádní neznámí, cizí totiž neexistují. Neexistuje žádná izolovanost. Nikdo nestojí sám.

Například žádná skupina lidí, která se účastní některého z mých seminářů, není skutečně nahodilá. Jsou vzájemně spojeni už předtím, než se sejdou, jsou k sobě přitahováni nějakou větší sjednocující silou. Jako by tyto konkrétní duše, které mají přijít na daný seminář, přitahoval nějaký kosmický magnet. Sejdou se spřízněné duše a také další, z nichž některé spolu sdílely minulé životy, ale v tomto přítomném se ještě nesetkaly. Tato první setkání jsou ve skutečnosti znovushledáními.

Vzpomínám si, že jsem si při pohledu na ten lísteček pomyslel: Jak je tahle krátká modlitbička důležitá! Když jsem pak vedl seminář a její slova mi stále zněla v hlavě, pochopil jsem, že těch sto třicet lidí, kteří na ten intenzivní kurs přišli, se shromáždilo nejen proto, že k tomu měli nějaký vlastní důvod, a nejen proto, že chtěli vyzkoušet návrat do minulého života. Co když těch sto třicet lidí shromáždil Bůh nebo nějaká vyšší moc, aby tři nebo čtyři z nich vyléčil? Co když záměrem bylo: „Udělejme to tak, aby těch sto třicet konkrétních lidí svou jedinečnou energii uzdravilo ty tři nebo čtyři potřebné ze svých řad.“? Jaká by to v takovém případě byla výsada, jaká čest a jaké požehnání být mezi těmi sto třiceti!

Já i celá skupina jsme na to hned získali úplně jiný pohled. Uvědomili jsme si, že zázraky se dějí. Jen musíme mít oči otevřené.

Tapiserie sounáležitosti

Roku 1993 mi úplně neznámý člověk věnoval knihu Mnoho životů, mnoho Mistrů. Nic o mně nevěděl, ale tvrdil, že ta kniha je „pro mě“. Všechno, co se mi předtím v životě přihodilo, najednou dávalo smysl – ani ne tak moje zkušenosti s minulými životy jako mé osobní problémy s prožíváním zármutku. Poprvé v životě jsem byla vážně přesvědčená, že by mě ztráta blízkého člověka úplně nezdrtila. V hlavě mi neustále znělo, že kdybych tak s vámi jednou mohla pracovat a učit se od vás, dokázala bych pomoct jiným lidem posunout jejich vnímání od bolesti zase k propojení.

Uplynulo více než deset let a můj manžel, kalifornský dálniční policista, se při jednom pronásledování zabil. Dva roky nato jsem vás viděla v pořadu Oprah Winfreyové a při něm se mě to přesvědčení opět zmocnilo plnou silou. Jelikož do vašeho červencového kursu v institutu Omega už zbývalo jen pár týdnů, ihned jsem se na něj přihlásila. Trvalo to jen pár minut a bylo to naprosto jednoduché.

Když jsem do Omegy přijela, moje duševní uvědomění se otevřelo tak rychle jako nikdy předtím. Uvědomovala jsem si své propojení nejen s ostatními účastníky, ale i se zvířátky a rostlinami. Souhlasil jste, že předvedete regresi na mně, před celou skupinou. Jakmile jste provedl rychlý úvod, ihned jsem viděla, jak mi vědomím rychle probíhá slovo žlab, a pak jsem spatřia skutečný žlab, do kterého jsme dávali našim koním vodu, když jsem jako malá vyrůstala na farmě. Vybavila se mi jedna vzpomínka z dětství, kdy nás okolnosti donutily naše milované koně prodat. Vzpomněla jsem si, kolik bolesti to způsobilo tatínkovi. Jak se svěřil matce, že mu instinkt velel neprodávat koně člověku, který o ně měl zájem, a jak jej neposlechl a pak toho trpce litoval. Já se tenkrát vědomě rozhodla, že nebudu plakat, abych otce ušetřila dodatečného pocitu viny. Od toho momentu v dětství až do té chvíle, kdy jsem s vámi seděla v institutu Omega, ve mně pořád tkvěl hluboký a nedefinovatelný smutek spojený s touto událostí. Když jsem tu vzpomínku líčila, všechna bolest ze mě s každým vydechnutím až odkudsi z bránice najednou odplývala. Ta kombinace naprostého šoku a úlevy byla nepopsatelná.

Pak jsem přešla ke vzpomínce na porod svého syna, kdy na mě moje instinkty už týdny předtím křičely, že něco není v pořádku. Přesto jsem se nechala lékařem opakovaně přesvědčovat, že jsem chorobně úzkostlivá. Nakonec jsem ho snažně prosila, aby mi porod vyvolal uměle, a on neochotně souhlasil. I tak jsem nakonec okamžitě po příjezdu do nemocnice šla na císařský řez – byl to naléhavý případ. Mého syna museli oživovat, placenta i pupeční šňůra byly napadeny gangrénou. Když jsem druhého dne byla už dostatečně stabilizovaná, abych si syna mohla pochovat, podívala jsem se na něj a viděla skvrny na jeho prstíčkách. Věděla jsem, že ignorováním své intuice, které jsem měla důvěřovat víc než vzduchu, který dýchám, jsem u své první skutečné zkoušky na rodiče propadla. Rozbrečela jsem se hněvem, smutkem a zoufalstvím, stejně jako plakal můj otec, když tenkrát prodal naše koně. V tom okamžiku se začal můj syn neklidně vrtět a já si uvědomila, že tu bolest, která ze mě vychází, cítí. Ze strachu, abych mu neublížila ještě víc, jsem přestala plakat a na svou vinu na celých čtrnáct dalších let, až do toho sezení, zapomněla. Teprve tam jsem tu nesmírnou bolest, o které jsem vůbec nevěděla, že ji v sobě pořád nosím, uvolnila. Dokonale se mi ulevilo, jako by mi někdo doslova sňal z hrudi tíhu celého světa.

Pak jsem si uvědomila přítomnost svých duchovních průvodců a zalil mě známý pocit klidu a sounáležitosti. Dál mi dávali na vědomí, že jsem jejich součástí, stejně jako oni jsou mojí, a jak jsem vás cítila po své pravici, uvědomila jsem si, že i vy jste částečkou toho „týmu“.

Ptal jste se mě, jestli je tam můj manžel. Jak jsem hledala odpověď, ucítila jsem jej po své levici a otočila tím směrem hlavu, jako bych si ho chtěla jasněji uvědomit. Sotva jsem se ale ohlédla doleva, ucítila jsem ho taky před sebou, a tak jsem se podívala dopředu. Jenže pak jsem ho cítila zase napravo a zároveň i vlevo a vpředu. „Je všude!“ vyhrkla jsem, když jsem si uvědomila, co cítím.

Zbytek osazenstva sálu, těch sto třicet lidí, po těch slovech kolektivně vzdychlo. V tom okamžiku jsem si uvědomila energii podobající se modrým vláknům, která mě spojovala s každým v té místnosti už od předchozího večera, když jsme se představovali. Ta vlákna se šířila z mé bránice k těm jejich. Když společně povzdychli, byla to reakce na jejich emoce, které se sdílením mého vědomí, že můj zesnulý manžel je přítomen, rozvířily. Jednotlivé nitky vystřelily z každého z nich, od jednoho ke druhému v krásné, jednoduché, a přesto složité tapiserii sounáležitosti. Uvědomila jsem si skutečnost, že cokoliv dalšího od tohoto okamžiku udělám, zapůsobí na všechny ostatní, stejně jako na mě a na všechny zapůsobí to, co udělá každý z nich. Léčíš léčitele, bylo to, co jsem měla v povědomí spolu s poznatkem, že v našem spojení je naše síla.

Zase jsem se vyladila a slyšela jsem, jak se mě ptáte, zda jsou moji průvodci ještě přítomni. Odpověděla jsem, že ano a že jsou u mě vždycky. A dodala jsem: „Jsme tým a máme svůj záměr.“ Vy jste se mě zeptal jaký a já začala vidět neurčité záblesky výjevů – jen záblesky –, ale s každým se pojily detaily a emoce. K těm několika málo, které jsem dokázala zachytit, patřil například vězeň sedící na pryčně s hlavou v dlaních. Sám nad sebou cítil víc bolesti, strachu a hněvu, než by si kterákoliv z jeho obětí kdy dokázala představit, protože dokonce ani on sám nevěděl, proč spáchal strašlivé věci, kterých se dopustil, a tak nemohl uvěřit, čeho byl schopen. Pak matka, která chovala svou holčičku a obě umíraly hlady. Potom přišel obrázek další matky, která ví, že její dítě umírá na podvýživu. Potlačovala svou vlastní bolest, protože se bála, že dcerka zemře v přesvědčení, že její matka je sobecká, když neumře jako první. Všechno, co jsem z těch záblesků dokázala převést do slov, bylo: „Bolest, bolest, tolik bolesti!“ A plakala jsem tak strašně, až jsem myslela, že se rozpadnu na kousky.

„Všechna ta bolest pochází ze strachu, z neporozumění, z toho, že člověk někoho straší nebo někdo straší jeho,“ prohlásila jsem. Věděla jsem, že tím záměrem, na který jste se ptal, je zmírnit kolektivní bolest odstraněním strachu, po čemž bude následovat pozvednutí všeho živého. Nyní chápu, že být jedním není cíl – ono to už je – a že všechno, co děláme, i ty zdánlivé maličkosti, které děláme každý sám, nás skutečně všechny přímo ovlivňují.

Nina Mannyová

Na svých přednáškách a seminářích často mluvím o tom, jak jsme všichni propojení, jak to, co udělá jeden, ovlivňuje všechny ostatní. Nina to vyjadřuje krásně: v našem spojení je naše síla. Pouta, která nás spojují, jsou pouta láskyplné duchovnosti. Jestliže jsme ze stejné energie, složeni z částic a vln, a ne z masa a kostí, tak to, co činíme, působí na naše okolí – a nejen na lidské bytosti. Naše myšlenky a činy mají následky – o to větší důvod k tomu, abychom milovali a soucítili, a ne naháněli strach či působili škodu. Naše myšlenky a činy tvoří náš osud a naši budoucnost.

Ninin příběh se krásně rozvíjí a vysvětluje vlákna, struny energie, které nás spojují. Ale v jejím příběhu je ještě mnohem víc. Vnímá láskyplnou přítomnost svého zesnulého manžela, kterou cítí všude kolem sebe. Je si vědoma neustálé věčné moudrosti, kterou nám milosrdenství, nebeská ruka, poskytuje v různých podobách, ať už prostřednictvím průvodců, andělů, duchovních poslů nebo rozličnými jinými způsoby. Poznala životy naplněné ponaučením, ztrátou, bolestí a nadějí. A připomněla mi dávný vzkaz od jednoho Mistra, který mi doručila Catherine a který je zaznamenaný na magnetofonové pásce a zapsaný v knize Mnoho životů, mnoho Mistrů. Je to ten, který mě od té doby podněcuje a motivuje.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Zázraky se dějí.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.