Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Autor děkuje panu Bc. Karlovi Kasparkovi za pečlivé zpracování grafické části knihy.

Doc. Ing. Jaroslav Solař, Ph.D.

Odstraňování vlhkosti

sanace vlhkého zdiva

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5209. publikaci

Odpovědná redaktorka Věra Slavíková
Jazyková korektura Magdalena Jimelová
Sazba Vladimír Velička
Fotografii na obálku poskytla společnost Ing. Josef Kolář - PRINS
Fotografie v knize z archivu autora, pokud není uvedeno jinak

Počet stran 112
První vydání, Praha 2013
Vytiskla Tiskárna PROTISK, s.r.o., České Budějovice

Recenze: Doc. Ing. Jiří Kolísko, Ph.D.

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2013
Cover Design © Grada Publishing, a.s., 2013

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

ISBN 978-80-247-4708-8

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Jan Löffelmann.

ISBN 978-80-247-8606-3 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-8607-0 (ve formátu EPUB)

Úvod

Voda je jednou z nejdůležitějších látek na Zemi. Život bez ní není vůbec možný. I když je pro život nutná, může zároveň napáchat nenapravitelné škody jak na majetku, tak na lidských životech. Voda je schopna mikroklimatické podmínky pro život v jednotlivých stavebních objektech zlepšovat, ale častokrát, bohužel, i zhoršovat. Může vnikat různým způsobem do budov a stavebních konstrukcí, čímž je následně poškozuje a zhoršuje jejich užívání.

Je všeobecně známo, že pobyt člověka ve vlhkém prostředí působí nepříznivě na lidský organismus. Pokud k vlhkému prostředí přiřadíme ještě výskyt plísní, negativní účinek se zvyšuje.

S množstvím vody obsažené ve stavebních konstrukcích souvisí také jejich mechanické vlastnosti (např. pevnost a tím i únosnost), tepelně-izolační vlastnosti, problematika jejich biologického poškození atd. Stejně tak vlhkost vnitřního vzduchu v interiérech budov.

Nadměrně vlhké stavební konstrukce je proto nutné sanovat. Sanace vlhkého zdiva je v [1] definována jako dodatečné hydroizolační zásahy do konstrukcí spodní a přízemní části stavby i okolního horninového prostředí, vedoucí k výraznému a trvalému snížení vlhkosti v podzemním i nadzemním zdivu staveb i v souvisejících konstrukcích, a v případě potřeby i ke snížení vlhkosti vnitřního vzduchu v budovách.

Sanace vlhkého zdiva je téměř vždy technicky náročná (jedná se obvykle o kombinaci několika metod), pracná a finančně nákladná.

Sanace vlhkého zdiva se provádí:

1.U objektů, na kterých ochrana konstrukcí proti vodě a vlhkosti nebyla v minulosti provedena vůbec (zpravidla starší budovy).

2.U objektů, na kterých ochrana konstrukcí proti vodě a vlhkosti byla sice v minulosti provedena, ale již neplní svou funkci.

3.U objektů zasažených povodněmi.

Sanace vlhkého zdiva bývá prováděna:

1.Samostatně (např. odstranění nevyhovujícího stavu).

2.V souvislosti s celkovou rekonstrukcí objektu.

| Obr. 1 Pohled na průčelí domu s viditelnou vlhkostní mapou

Návrhu sanace musí vždy předcházet podrobný průzkum a důkladný rozbor všech výchozích podmínek. Teprve na jejich podkladě je třeba odborně navrhnout komplexní sanační zásah. Pro účely sanace vlhkého zdiva existuje v současné době řada metod. Přestože se snaha lidí chránit stavební konstrukce před účinky vody a vlhkosti objevuje již ve starověku, není tato problematika, zvláště pokud se týká dodatečných sanací, ani do dnešní doby dostatečně technicky vyřešena.

V České republice začal po roce 1989 působit „volný trh“, který se projevil i v oblasti sanace vlhkého zdiva, a to často s velmi negativními důsledky pro investory, kteří se v uvedené problematice řádně neorientují. Některé prováděcí firmy nabízejí své „univerzální a osvědčené“ sanační metody, materiály a technologie. Z důvodu neodbornosti investorů a vlastníků vlhkých objektů dochází ze strany dodavatelů k nadřazování komerčních zájmů (snaha přizpůsobit objekt technologii, kterou firma aplikuje) nad technické hledisko a k aplikaci nevhodných, nedostatečných nebo zbytečně nákladných sanačních metod pro určitý konkrétní technický problém stavebního objektu.

Účelem této publikace je podat přehled o problematice vlhkého zdiva, o možnostech jeho sanace a sanačních metodách.

1

Základní pojmy

Vlhkost materiálu je množství vody obsažené v pórovitém prostředí látky. Jedná se o vodu fyzikálně vázanou, a to v jakémkoliv skupenství (pevném, kapalném či plynném). Určité množství vody obsahuje za daných atmosférických podmínek každá pevná pórovitá látka. Jedná se o tzv. rovnovážnou (sorpční) vlhkost.

Hmotnostní vlhkost wm vypočteme ze vztahu:

[%]

(1.1)

kde:

mvoda [kg] – hmotnost vody obsažené v materiálu,

mv [kg] – hmotnost vlhkého materiálu,

ms [kg] – hmotnost suchého materiálu.

Objemová vlhkost wv se vypočte na základě hmotnostní vlhkosti ze vztahu:

[%]

(1.2)

kde:

Vvoda [m^3] – objem vody obsažené v materiálu,

V [m^3] – celkový objem materiálu,

wm [%] – hmotnostní vlhkost materiálu,

ρs [kg·m-3] – objemová hmotnost materiálu v suchém stavu,

ρvoda [kg·m-3] – hustota vody (1 000 kg·m-3).

Rovnovážná (sorpční) vlhkost je maximální vlhkost, které je materiál schopen dosáhnout na vzduchu za určité teploty, vlhkosti a barometrického tlaku.

V každém pórovitém materiálu je v důsledku existence vodní páry v atmosférickém vzduchu obsaženo určité množství vody. Je to hodnota vlhkosti, při níž již materiál nevykazuje v čase žádný přírůstek ani úbytek. Pro různé druhy materiálu je hodnota rovnovážné vlhkosti odlišná.

Při konstantní teplotě a zvyšující se relativní vlhkosti vzduchu materiál přijímá vodní páru z okolního vzduchu. Tento jev se nazývá sorpce. V důsledku toho dochází ke zvyšování rovnovážné (sorpční) vlhkosti (viz obr. 1.1 izoterma sorpce). Pokud začne relativní vlhkost vzduchu klesat, dochází zpětně k uvolňování vodní páry do okolního vzduchu. Tento jev se nazývá desorpce (viz obr. 1.1 izoterma desorpce). Mezi izotermami sorpce a desorpce je vždy rozdíl. Tento rozdíl se nazývá hysteréze sorpce.

| Obr. 1.1 Vliv relativní vlhkosti vzduchu na rovnovážnou vlhkost materiálu

Na hodnoty rovnovážných vlhkostí má významný vliv, pokud se jedná o vlhké zdivo, také obsah tzv. hygroskopických solí (chloridů, síranů a dusičnanů). Tyto soli mají schopnost vázat na sebe vodu obsaženou v okolním vzduchu a zadržovat ji v kapalné formě. Tím pak dochází ke zvyšování hodnoty rovnovážné vlhkosti materiálu, a to i velmi výrazně.

Ustálená (praktická) vlhkost je vlhkost, která je charakteristická pro určitý materiál po delší době užívání. Každá konstrukce zhotovená mokrým technologickým procesem (např. obvodová stěna vyzděná na stavbě) má po svém dokončení počáteční (výrobní) vlhkost, která nabývá vysokých hodnot. Konstrukce pak určitou dobu postupně vysychá přirozeným způsobem, až na hodnotu tzv. praktické vlhkosti. Doba vysychání z počáteční (výrobní) vlhkosti na hodnotu praktické vlhkosti může být různá v závislosti na druhu materiálu. Pohybuje se zpravidla v rozmezí 2 až 7 let. Například pokud je obvodová zeď vyzděna z cihel, pak tato doba trvá přibližně 2 roky. V případě, že je provedena z pórobetonových tvárnic, je toto období podstatně delší, asi 6 až 7 let. Schéma uvedeného procesu je znázorněno na obrázku 1.2.

| Obr. 1.2 Znázornění časového průběhu změny hmotnostní vlhkosti ve stavebních konstrukcích realizovaných mokrým procesem od doby realizace po ustálený vlhkostní stav

Kritická vlhkost je vlhkost, při které dochází obvykle ke změně šíření vlhkosti difuzí na šíření vlhkosti v kapalném stavu. Návrhová hodnota kritického obsahu vody ve stavebním materiálu se stanoví podle ČSN 73 0540-3 [2].

Normová hmotnostní vlhkost materiálu je vlhkost, která nemá být při zabudování daného materiálu (resp. výrobku) do stavební konstrukce a v průběhu jejího užívání překročena. Její hodnota se stanoví podle ČSN 73 0540-3 [2].

Nasákavost materiálu je maximální vlhkost, které je schopen dosáhnout vysušený materiál při úplném ponoření do vody za určitý časový úsek. Podle nasákavosti můžeme u příslušného materiálu usuzovat na množství otevřených pórů a na jeho mrazuvzdornost.

Pórovitost materiálu je podíl objemu pórů k jeho celkovému objemu:

[%]

(1.3)

kde:

Vp [m^3] – objem pórů obsažených v materiálu,

V [m^3] – celkový objem materiálu.

Pórovitost se zjišťuje pouze u pevných látek. Má zásadní vliv na jejich nasákavost, tepelnou vodivost, mechanické vlastnosti atd.

Sanace vlhkého zdiva je v ČSN P 73 0610 [1] definována jako dodatečné hydroizolační zásahy do konstrukcí spodní a přízemní části stavby okolního horninového prostředí, vedoucí k výraznému a trvalému snížení vlhkosti v podzemním i nadzemním zdivu staveb a v souvisejících konstrukcích a v případě potřeby i ke snížení vlhkosti vnitřního vzduchu v budovách.

Sanace vlhkého zdiva je téměř vždy technicky náročná, pracná (jedná se obvykle o kombinaci několika metod) a finančně nákladná. Provádí se:

1.Na objektech, u kterých ochrana konstrukcí proti vodě a vlhkosti nebyla v minulosti provedena vůbec (zpravidla straší objekty).

2.Na objektech, u kterých ochrana konstrukcí proti vodě a vlhkosti byla sice v minulosti provedena, ale v současné době již neplní svou funkci.

3.Na objektech zasažených povodněmi.

Pohyb vody ve zdivu se uskutečňuje:

a)Vzlínáním.

b)Difuzí.

Vzlínání je vzestup vody v pórovité látce v důsledku kapilárního zdvihu (kapilární elevace) nad úroveň okolní hladiny vody. Uskutečňuje se tedy pouze v pórovitých materiálech, ke kterým patří také zdivo. Vzlínání probíhá v pórech, které jsou z fyzikálního hlediska tenkými kapilárami, což jsou úzké trubičky s malým vnitřním průměrem. Vzlínání (kapilární elevace) je zapříčiněno působením kapilárních sil a dochází k němu tehdy, jestliže jsou kohezní síly v kapalině menší, než adhezní síly v místě kontaktu kapaliny a povrchu kapiláry. Výška vzlínání je dána průměrem kapiláry – čím menší průměr kapiláry, tím je výška vzlínání větší. Klasifikace pórů podle velikosti je uvedena v tabulce 1.1. Vzlínání vody ve zdivu však není ovlivněno pouze různou velikostí pórů, ale také jejich tvarem. Působí zde i řada dalších faktorů (např. drsnost povrchu stěn pórů, obsah solí ve vodě apod.).

| Obr. 1.3 Znázornění principu vzlínání vody v důsledku kapilární elevace

| Tab. 1.1 Klasifikace pórů podle velikosti [29]

Typ pórů

Velikost pórů

Chování vody v pórech

Mikropóry

< 10-7 m (< 0,1 μm)

Vodotěsnost, nenasákavost

Kapilárně aktivní póry

mezi 10-7 m až 10-4 m (0,1 μm až 0,1 mm)

Kapilární elevace (vzlínání), nasákavost

Makropóry

> 10-4 m (> 0,1 mm)

Zatékání, nenasákavost

Vzlínání vody ve zdivu je charakterizováno, kromě jiného, přibližně stejnou výškovou úrovní okrajů vlhkostních map na obou stranách zdi (viz obr. 1.4).

| Obr. 1.4 Znázornění principu vzlínání vody ve zdivu

Difuze je pronikání vodní páry z prostředí o vyšším parciálním tlaku do prostředí o parciálním tlaku nižším. Problematika difuze vodní páry skrze obvodové konstrukce budov je velmi rozsáhlá a překračuje rámec této publikace. Podrobné pojednání o této záležitosti je možno nalézt v odborné literatuře z oblasti stavební tepelné techniky a navrhování obvodových konstrukcí budov.

2

Průzkum vlhkých konstrukcí budov

Sanace vlhkého zdiva musí být navržena a provedena odborně. Potřebnými podklady pro zpracování návrhu sanace jsou příslušné průzkumy. Níže uvedené průzkumy nemusí být provedeny všechny a v celém rozsahu. O potřebě jednotlivých průzkumů a jejich rozsahu rozhodne projektant v závislosti na konkrétním objektu a příslušných okrajových podmínkách.

Následkem nedostatečně provedených průzkumů může dojít k návrhu nevhodného způsobu sanace, jehož důsledky zpravidla jsou:

1.Opětovné projevy zvýšené vlhkosti zdiva v krátké době po provedení sanace.

2.Neefektivně vynaložené finanční prostředky.

K opětovným projevům zvýšené vlhkosti zdiva patří zpravidla stejné typy poruch, jaké se projevovaly před sanací. Tedy například tvorba vlhkostních map, tvorba výkvětů hygroskopických solí, povrchová kondenzace vodní páry apod.

Neodborným sanačním zásahem nebo provedením nevhodné stavební úpravy však může dojít ke vzniku poruch nových.

Pro návrh sanace vlhkého zdiva bývají zpravidla potřebné následující průzkumy:

1.Hydrogeologický průzkum.

2.Stavebně-historický průzkum.

3.Stavebně-technický průzkum.

4.Mykologický průzkum.

5.Vlhkostní průzkum.

2.1 Hydrogeologický průzkum

Návrh sanace vlhkého zdiva v oblasti spodní stavby musí vždy vycházet z průzkumu okolního horninového prostředí. Průzkum musí podrobně a konkrétně vymezit hydrofyzikální, geotechnické, klimatické, mechanické, korozní, provozní a další podstatné vlivy působící na stavbu. Obsah průzkumných prací určuje Příloha A ČSN 73 0600 [27].

Jedná se zejména o hydrogeologický průzkum, který musí obsahovat, kromě jiného, součinitel propustnosti jednotlivých zemin (k [m·s-1]) v podloží a údaje o výskytu podzemní vody. Pokud se v místě stavby vyskytuje podzemní voda, pak zde musí být uvedena hloubka, ve které byla její hladina zastižena jak při navrtání, tak při ustálení, a změny úrovně vodní hladiny v průběhu hloubení sond. Dále musí obsahovat závislost kolísání hladiny podzemní vody na stavu vody v blízkých vodních zdrojích (studnách apod.) a ve vodních tocích. Je nutné, aby zde byla uvedena nejvyšší možná hladina podzemní vody. Výška hladiny naražené nebo ustálené je pouze informativní. Zpráva hydrogeologického průzkumu musí obsahovat také chemický rozbor vzorků podzemní vody.

Jde-li případně o mechanické vlivy, je třeba prověřit možnost výskytu nárazů, otřesů, kmitání a působení soustředěných i plošných namáhání.

Z chemických vlivů je třeba zvážit možnost vsakování povrchové vody a technologických vod s obsahem látek, které by mohly nepříznivě působit na hydroizolace, resp. na konstrukce objektu.

Také je třeba prověřit možnost působení tzv. bludných proudů. Podle zjištěného hydrofyzikálního namáhání, případně dalších negativních vlivů, se pak navrhne vhodný typ sanace. Podcenění hydrogeologického průzkumu může mít za následek chybné stanovení hydrofyzikálního namáhání spodní stavby, následkem čehož pak dojde k chybnému návrhu sanace vlhkého zdiva.

Dodatečná oprava chybně navržené sanace vlhkého zdiva, a to zejména pod úrovní terénu, je pak zpravidla vždy komplikovaná, pracná a finančně nákladná. Na obrázku 2.1 je znázorněna ukázka negativního vlivu vysoké hladiny podzemní vody (cca 200 mm pod úrovní povrchu terénu) na vlhkost zdiva u objektu situovaného v dané lokalitě.

| Obr. 2.1 Vysoká hladina podzemní vody a její negativní vliv na vlhkost zdiva u blízkého objektu

U nepropustných zemin (např. jílů) dochází v důsledku dešťových srážek a v důsledku provedení zásypů u obvodových stěn z propustných materiálů ke kumulaci srážkové vody. Ta pak vytváří vodní sloupec a na obvodové stěny působí hydrostatickým tlakem (obr. 2.2).

| Obr. 2.2 Hladina podzemní vody v místě základů u obvodové zdi

2.2 Stavebně-historický průzkum

Stavebně-historický průzkum je jedním ze základních podkladů potřebných pro zpracování projektové dokumentace při rekonstrukci historických a památkově chráněných objektů. Probíhá ve dvou fázích:

a)Vyhledávání a studium archivní dokumentace.

b)Podrobný průzkum na budově.

Stavebně-historický průzkum je potřebný také pro vypracování návrhu sanace vlhkého zdiva. To proto, že na základě zjištění jednotlivých fází přestaveb či různých jiných stavebních úprav prováděných na příslušném objektu, včetně konstrukčního řešení a materiálového složení, užívání budovy či jednotlivých místností je možno usuzovat také na příčiny některých vlhkostních poruch nebo na příčiny jejich atypických projevů (např. kolísání vlhkostní mapy, nadměrné zasolení zdiva v rámci jedné místnosti apod.).

| Obr. 2.3 Pohled do suterénu historické budovy

2.3 Stavebně-technický průzkum

V rámci stavebně-technického průzkumu zjišťujeme především:

▶ konstrukční systém budovy,

▶ materiál, složení, kvalitu a stav jednotlivých konstrukcí (např. svislých nosných konstrukcí, základů, zastřešení, obvodových plášťů, podlah, komínů atd.),

▶ případné poruchy jednotlivých konstrukcí a jejich příčiny,

▶ okrajové podmínky vnitřního prostředí,

▶ okrajové podmínky v exteriéru.

▶ existenci původního hydroizolačního systému, jeho stav a funkci,

▶ jaké stavební úpravy byly pro účel ochrany proti působení vlhkosti v minulosti provedeny, kdy byly provedeny a z jakého důvodu,

▶ způsob užívání budovy.

| Obr. 2.4 Kopaná sonda u obvodového zdiva za účelem zjištění stavu hydroizolace

2.4 Mykologický průzkum

V případě zjištění zvýšené vlhkosti u dřevěných prvků (např. stropů, podlah, konstrukcí krovů apod.) provádíme také mykologický průzkum. Účelem mykologického průzkumu je zjistit případnou existenci biologických dřevokazných škůdců – dřevokazných hub, dřevokazného hmyzu, hniloby a plísní. Zároveň také zjišťujeme příčiny jejich výskytu a rozsah napadení dřevěných prvků. Na obrázku 2.5 je vyobrazena jedna z nejnebezpečnějších dřevokazných hub – dřevomorka domácí.

| Obr. 2.5 Dřevomorka domácí

2.5 Vlhkostní průzkum

V rámci vlhkostního průzkumu zjišťujeme následující skutečnosti:

1.Vlhkost zdiva.

2.Salinitu zdiva.

3.Chemismus zdiva.

2.5.1 Vlhkost zdiva

Určení hmotnostní vlhkosti zdiva je základní a nejdůležitější veličinou, jejíž hodnota rozhoduje o volbě vhodné sanační metody. O způsobech určení hmotnostní vlhkosti zdiva je pojednáno dále.

Zjištěnou hmotnostní vlhkost zdiva pak porovnáme s hodnotami uvedenými v ČSN P 73 0610 [1] (viz tab. 2.1) a s hodnotami uvedenými v tabulce 2.2. Na základě tohoto porovnání a dalších okrajových podmínek rozhodujeme o návrhu vhodného způsobu sanace.

V současné době platná ČSN P 73 0610 [1] klasifikuje vlhkost zděných konstrukcí následujícím způsobem, uvedeným v tabulce 2.1.

| Tab. 2.1 Klasifikace vlhkosti zděných konstrukcí podle ČSN P 73 0610 [1]

Stupeň vlhkosti

Vlhkost zdiva w v % hmotnosti

Velmi nízká

w < 3

Nízká

3 ≤ w < 5

Zvýšená

5 ≤ w < 7,5

Vysoká

7,5 ≤ w ≤ 10

Velmi vysoká

w > 10

Uvedená klasifikace se vztahuje na konstrukce staveb s místnostmi a prostorami určenými pro pobyt osob. Předpokládá se, že stěny jsou vyzděny z plných pálených cihel na vápennou, vápenocementovou nebo cementovou maltu, z cihel vápenopískových a z kamenů těch druhů hornin, které se běžně používaly jako zdicí materiály (pískovce, opuky a další druhy přírodního kamene s nasákavostí vyšší než 10 % hmotnostních).

Hmotnostní vlhkost se vztahuje především na směsné vzorky zdicí malty a zdicích prvků, které byly ze zdiva vyjmuty z hloubky 100–150 mm od líce zdi s otlučenou omítkou; v hloubkách zdiva více než 100 mm pod povrchem je již zpravidla potlačen vliv obklopujícího prostředí na povrchové vrstvy konstrukce (procesy kondenzace a vysušování vody, účinky větrem hnaných dešťů).

Při vlhkosti velmi nízké a nízké, tj. do hmotnostní vlhkosti w = 5 %, nedochází k destrukci omítek mrazem. V odborné literatuře bývá někdy uváděna hodnota hranice mezi vlhkostí nízkou a zvýšenou w = 4 %, což je hodnota poměrně přísná. Při vyhodnocování hmotnostní vlhkosti materiálu je vhodné uvést také údaj vyjadřující obsah vlhkosti vzhledem k jeho maximální nasákavosti, tedy stupeň zavlhčení zdiva. Tím se upřesní informace o celkovém vlhkostním poměru.

Stupeň zavlhčení Cw zdiva je poměr hmotnostní vlhkosti zdiva k jeho maximální nasákavosti. Vypočteme jej podle vztahu:

[%]

(2.1)

kde:

wm [%] – hmotnostní vlhkost zdiva,

Nmax [%] – maximální nasákavost zdiva.

Při klasifikaci hmotnostní vlhkosti zdiva je třeba přihlédnout také ke způsobu budoucího využívání přilehlých vnitřních místností, jak uvádí na základě praktických zkušeností M. Balík v [4], kde je pro zvýšené a vysoké hodnoty hmotnostních vlhkostí w [%] uvedena následující tabulka:

| Tab. 2.2 Klasifikace zvýšené a vysoké hmotnostní vlhkosti zdiva w [%] v závislosti na využití vnitřních místností podle [4]

Hmotnostní obsah vody ve zdivu

Typ budovy

Část budovy

w [%] zvýšená

w [%] vysoká

Objekty určené k bydlení (včetně hotelů, penzionů)

Pokoje

4

6

Interní chodby

5

6

Externí chodby

6

7

Omítnuté sklepy

8

10

Suterény ke komerčnímu využití

Místnosti

5

7

Chodby, schodiště

6

7

Školy, banky, administrativní budovy

Interní pracoviště, učebny

4

6

Ostatní

6

6

Vytápěné shromažďovací prostory

7

8

Muzea, galerie, depozitáře

5

7

Kostely, nevytápěné haly

8

9

Archivy, sklady papíru a srovnatelných materiálů

4

6

Fasády

Budou opatřeny sanačními maltami

9

11

Ostatní

7

9

Opukové nebo cihelné režné zdivo

Bude spárováno sanačními materiály

9

13

Pro použití uvedené tabulky platí následující skutečnosti:

1.Vysoká a velmi vysoká vlhkost způsobuje na zdivu viditelné závady. Proto při vlhkosti zdiva vyšší, než je hraniční hodnota pro vlhkost vysokou, je nutné použití radikální sanační metody.

2.Vlhkost nižší než zvýšená nemusí způsobovat viditelné poruchy. Hodnota zvýšené vlhkosti je hranicí pro použití povrchové sanační metody.

3.Při vlhkosti zdiva v rozmezí hodnot mezi zvýšenou a vysokou vlhkostí je možnost pro rozhodnutí o návrhu povrchové nebo radikální sanační metody.

| Obr. 2.6 a 2.7 Ukázka účinku velmi vysoké vlhkosti na omítku v suterénu

| Obr. 2.8 a 2.9 Ukázka vzlínání vody z podloží a následného projevu na zdivo v 1. nadzemním podlaží v interiéru

| Obr. 2.10 a 2.11 Ukázka vzlínání vody z podloží a následného projevu na zdivo v 1. nadzemním podlaží v exteriéru

Měření vlhkosti zdiva

1.Metoda hmotnostní (gravimetrická).

2.Metoda chemická.

3.Metody elektrické.

1. Metoda hmotnostní

Je nepřesnější metodou, jejíž princip je následující. Ze zdiva se v příslušných místech odeberou vzorky z hloubky minimálně 100 mm. Ty se následně v laboratoři zváží. Poté se vysuší a znovu zváží. Z hmotností vlhkého a suchého vzorku se následně podle vztahu (1.1) v kapitole 1 určí hmotnostní vlhkost zdiva. Hmotnostní metoda se využívá také pro kalibraci přístrojů níže uvedených metod, které měří vlhkost zdiva nepřímo.

2. Metoda chemická

Bývá označována také jako CM metoda (zkratka slov Carbide-Method). Metoda je založena na principu chemické reakce vody s karbidem vápníku. Její výhodou je, že umožňuje poměrně rychlé stanovení vlhkosti přímo na stavbě. Měřicí souprava sestává z ocelové tlakové lahve s manometrem, váhy a dalšího příslušenství. Postup měření je následující: Po odběru vzorku se provede jeho zvážení a následně se vloží do tlakové lahve. Do lahve se přidá skleněná ampulka s karbidem vápníku a ocelová kulička. Poté se láhev uzavře a po několik minut se s lahví třese. Ocelová kulička rozbije ampulku s karbidem vápníku. Karbid vápníku pak reaguje s vodou obsaženou ve vzorku zdiva. Po ustálení ručičky na manometru se odečte tlak v lahvi. Na základě hmotnosti vzorku a odečteného tlaku pak z tabulky zjistíme hmotnostní vlhkost. Doba měření včetně odběru vzorku činí přibližně deset minut.

3. Metody elektrické

Elektrické metody jsou založeny na měření elektrických veličin, které ovlivňují vlhkost materiálu. Používají se především:

▶ metoda kapacitní,

▶ metoda odporová.

Kapacitní metoda je založena na principu měření kapacity kondenzátoru, odporová metoda na principu měření elektrického odporu vlhkého zdiva. Hodnoty obou těchto veličin se totiž s vlhkostí zdiva mění.

Elektrické metody se používají především pro rychlé orientační určení vlhkosti zdiva a pro stanovení hranice mezi plochami o nízké a zvýšené vlhkosti. Hloubkový dosah elektrických vlhkoměrů (kapacitních i odporových) je maximálně 30 až 50 mm.

Výhodou kapacitní metody, resp. elektrických kapacitních vlhkoměrů, je, že okolní teplota a obsah solí ve zdivu mají na výsledky měření malý vliv. U nízkých hodnot vlhkosti (cca do 6 %) vykazuje tato metoda také poměrně velkou přesnost. U vyšších vlhkostí pak přesnost klesá, což je nevýhodou kapacitní metody.

Pokud jde o odporovou metodu, resp. elektrické odporové vlhkoměry, poskytují tyto přístroje poměrně přesné výsledky u nezasoleného zdiva. S vyšším obsahem solí pak přesnost metody klesá.

| Obr. 2.12 Elektrický kapacitní vlhkoměr

| Obr. 2.13 Elektrický odporový vlhkoměr

2.5.2 Salinita zdiva

Jedná se o zjištění množství hygroskopických vodorozpustných solí obsažených ve zdivu. Tyto soli působí škodlivě na zdivo a omítky následujícími způsoby:

a)Krystalizací.

b)Hydratací.

c)Hygroskopickou nasákavostí.

Ke krystalizaci solí začíná docházet tehdy, když jejich koncentrace překročí hodnotu rozpustnosti. Krystaly postupně vyplní prostory pórů a začínají vytvářet tlak na jejich stěny. Krystalické tlaky nabývají vysokých hodnot, čímž dochází k destrukci omítek a zdiva.

Pokud jde o hydrataci – některé soli jsou schopny v krystalové mřížce vázat pouze určitý počet molekul, čímž se vytvářejí tzv. hydráty. Při hydrataci taktéž dochází k objemovým změnám solí a k vývinu značných hydratačních tlaků (řádově také v desítkách až stovkách MPa), čímž dochází k destrukci omítek a zdiva. Proces hydratace je závislý na teplotě a relativní vlhkosti okolního vzduchu. Z tohoto důvodu jsou nejvíce nebezpečné soli, u kterých k hydrataci dochází při obvyklých teplotách venkovního či vnitřního prostředí. Konkrétně se jedná o síran sodný, uhličitan sodný a dusičnan vápenatý.

Hygroskopické soli také mají schopnost přijímat vodní páru ze vzduchu a zadržovat ji v kapalné formě, čímž se zvyšuje rovnovážná vlhkost zdiva, a to někdy i velmi výrazně. Tato skutečnost pak může mít za následek, že ani po provedení technicky správných a účinných opatření proti vzlínání vody z podloží nemusí být dosaženo požadovaného vyschnutí zdiva nad hydroizolační clonou.

Hygroskopické soli kromě destruktivních účinků způsobují také neestetické výkvěty (bílé, nebo lehce zbarvené povlaky) na omítkách. Ty jsou tvořeny tuhými solemi, které se napovrch dostaly v důsledku vzlínání vody.

Mezi hygroskopické soli, které poškozují zdivo, patří chloridy, sírany a dusičnany. Zdroje těchto solí mohou být například následující:

▶ chloridy: sůl použitá pro posyp komunikací v zimním období, mineralizovaná podzemní voda atd.

▶ sírany: chemická hnojiva, zásypy škvárou obsahující síru, znečištěné ovzduší, mineralizovaná podzemní voda atd.

▶ dusičnany: rozklad organických látek (únik vody z kanalizace, stáje, hřbitovy), chemická hnojiva apod.

Pro účel zjištění salinity zdiva se odebírají vzorky zdicích prvků z různých míst. Vlastní určení obsahu solí se provádí v laboratoři. Podle obsahu chloridů, síranů či dusičnanů se následně vyhodnotí stupeň zasolení zdiva, jehož klasifikace je uvedena v ČSN P 73 0610 [1].

2.5.3 Chemismus zdiva

Někdy je třeba určit také chemismus zdiva. Zde je třeba poznamenat, že nové zdivo má obvykle hodnotu pH přibližně 11. Je tedy zásadité. Starší zdivo (několik desetiletí) pak mívá hodnotu pH cca 7 až 8. Zdivo staré několik století pak bývá mírně kyselé– pH ≈ 6.

3

Sanace vlhkostních poruch zdiva zapříčiněných vzlínáním vody z podloží

V rámci této publikace je pojednáno pouze o poruchách zaviněných působením vody obsažené v podloží budov (viz níže, body 1 až 3) a kondenzací vodní páry na vnitřním povrchu stavebních konstrukcí (viz kapitola 4). Není zde pojednáno o negativním působení srážkové vody při poruchách střech. Tuto problematiku je možno nalézt v odborné literatuře týkající se problematiky plochých a šikmých střech.

Podzemí i povrchová voda může v místě podloží působit na budovy následovně:

1.Podmáčení základů – v důsledku podmáčení základů může dojít k jejich nerovnoměrnému sedání, což má za následek vznik trhlin jak v základech, tak v nadzákladovém zdivu. Podrobný popis o této problematice je možno nalézt například v [35].

| Obr. 3.1 Pohled na zdivo s charakteristickou vlhkostní mapou. Je patrné i tmavší zbarvení omítky a odlupování fasádního nátěru

2.Zvýšené vzlínání do zdiva – poruchy se projevují odlupováním fasádního nátěru, bobtnáním a odpadáváním omítky. Při hmotnostní vlhkosti zdiva větší než 5 %, což je hraniční hodnota mezi vlhkostí nízkou a zvýšenou (viz ČSN P 73 0610 [1]), dochází k destrukci omítek mrazem, dále pak k tmavšímu zbarvení omítek nebo neomítnuté zdi, ke vzniku plísní a výkvětů, což způsobují soli obsažené ve vzlínající vodě. Vzlínání vody ve zdivu je možno identifikovat podle charakteristických vlhkostních map na obou stranách zdi (obr. 3.1). Podrobnější pojednání o problematice vzlínání vody z podloží do zdiva a o možnostech jeho sanace je dále uvedeno v této kapitole.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Odstraňování vlhkosti.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.